УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/5058/25 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б. 
Категорія 82 Доповідач Григорусь Н. Й. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Житомир
Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Григорусь Н.Й.
суддів Галацевич О.М., Панкеєвої В.А.

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) у місті Житомирі цивільну справу № 285/5058/25 за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Звягельської міської ради «Звягельводоканал» про захист прав споживачів
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м. Звягелі,
в с т а н о в и в :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із названим позовом, в якому просила зобов`язати відповідача здійснити перерахунок оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період лютого 2022 року по лютий 2025 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 з нарахування по нормам споживання на нарахування за показниками лічильника, виходячи із об`ємів фактично використаної води А також визнати протиправним та скасувати рішення відповідача КП «Звягельводоканал» в особі комісії від 16 квітня 2025 року, оформлене протоколом №238, засідання комісії про розгляд порушення законодавства у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, яким визнано факт порушення нею п. 3 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
В обґрунтування позову зазначила, що являється споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які вона отримує за адресою: АДРЕСА_1 . 
В березні 2025 відповідач звернувся до суду з позовом про стягнення з неї 21 606,01 грн заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з лютого 2022 року по лютий 2025 року. Вважає таку вимогу незаконною, оскільки заборгованість була нарахована не за показниками лічильника, який встановлено в квартирі, а на підставі загальних нормативів згідно із тарифами. Також вказує на те, що вона не була обізнана про необхідність проведення повірки лічильника, оскільки в порушення вимог законодавства відповідач не направляв їй будь-яких повідомлень про необхідність проведення повірки лічильника, тому повірка лічильника не відбулась саме з вини відповідача.
Крім того, відповідач в особі комісії, своїм рішенням №238 від 16.04.2025 зобов`язав її в термін до 18.04.2025 провести дії щодо заміни приладу обліку водокористування. Цим же рішенням встановив, що нею порушено п.3 ч.2 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», а саме: споживач зобов`язаний забезпечувати цілісність обладнання приладів (вузлів) обліку комунальних послуг відповідно до умов договору та не втручатися в їхню роботу. Цей протокол складений на підставі розгляду комісією акту №241 від 03.04.2025, який написано контролером КП «Звягельводоканал» ОСОБА_2 . Однак вказаним актом не було виявлено будь-яких конкретних порушень з її (позивача) боку, не вказано причину поломки або способу втручання в роботу лічильника з її боку. Тим не менше, комісія визнала факт порушення нею норм згаданого закону. Вважає вказане рішення протиправним, а відтак і таким, що підлягає до скасування, оскільки його було ухвалено без будь-яких законних підстав. 
Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити.
Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд помилково застосував до даних правовідносин п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України та розглянув справу в порядку спрощеного провадження, що є безумовною підставою для скасування судового рішення.
Крім того, поза увагою і оцінки суду першої інстанції залишились такі обставини:
- Лічильник був знятий з відповідачем з абонентського обслуговування лише у
червні 2023 року, отже до червня відповідачем велося таке обслуговування і нарахування за спожиті послуги повинно було б проводитися за показниками лічильника, а не за нормами споживання;
- В період з 05.04.2022 по 07.04.2023 діяв мораторій на повірку лічильників,
строк повірки яких сплив, а тому у вказаний період відповідач не мав права нараховувати будь-яку заборгованість на підставі норм споживання, а здійснювати нарахування за показниками лічильника;
- Судом безпідставно взято до уваги листи відповідача, якими позивач нібито 
повідомлялась про необхідність проведення повірки лічильника, оскільки відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження факту отримання їх позивачем та відповідно ознайомлення з їх змістом.
Місцевим судом не враховано, що вона не вчиняла будь-яких порушень, тому безпідставне складення відповідачем протоколу №238 від 16.04.2025, яким встановлено порушення нею законодавства у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, є протиправним.
Вважає, що неповне та вибіркове з`ясування обставин справи, неправильна оцінка доказів та фактичних обставин справи, а відтак і невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, призвели до ухвалення судом першої інстанції незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не подавав. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне. 
Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, які вона отримує за адресою: квартира АДРЕСА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 . 
У квартирі позивача для обліку наданих послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, було встановлено та опломбовано лічильник обліку холодної води КВ – 1.5, заводський номер 048717, 1999 року випуску.
У березні 2025 року комунальне підприємство Звягельської міської ради «Звягельводоканал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, що утворився за період з лютого 2022 по лютий 2025 включно (а.с. 12-16).
Зі змісту Акту перевірки водоспоживання від 03.04.2025 в квартирі ОСОБА_1 вбачається, що лічильник КВ – 1.5, заводський номер 048717, 1999 року випуску, не працює, корпус не пошкоджений, пломбування не пошкоджене, а також зафіксовано поточний показник 588(005) куб.м (а.с. 17).
Відповідно до протоколу засідання комісії при розгляді порушень законодавства у сфері надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення №238 від 16.04.2025, де було розглянуто згаданий Акт, комісією прийнято рішення про заміну позивачкою до 18.04.2025 приладу обліку водоспоживання (а.с. 18).
За заявою ОСОБА_1 від 03.04.2025 відповідачем здійснено заміну лічильника на новий 24.04.2025, який опломбовано та показники якого приймаються підприємством (а.с. 21 зворот).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачка звертаючись з даним позовом до суду не надала докази, що у період нарахування спірної заборгованості лічильник води, встановлений в її квартирі, пройшов повірку та згідно з вимогами закону міг бути застосований для визначення суми оплати за спожиті нею послуги, тому у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Апеляційний суд не погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
За приписами частини 4 ст. 23 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що послуга з централізованого водопостачання надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з централізованого водопостачання, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.
Згідно із ч. 1 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» обслуговування та заміна вузлів комерційного обліку здійснюються оператором зовнішніх інженерних мереж відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено договорами про надання комунальних послуг, укладеними відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», з урахуванням вимог Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність».
За нормами п. 10 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» під обслуговуванням вузлів обліку слід розуміти: огляд, опломбування/розпломбування, періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.
Статтею 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.
Так, згідно із ч. 4 ст. 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до постанови НКРЕКП №1141 від 16.06.2016 (із змінами та доповненнями, зокрема постановою НКРЕКП № 2499 від 16.12.2020), структурою тарифів на послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення непередбачені витрати на обслуговування та повірку індивідуальних засобів обліку води.
Таким чином, повірка та ремонт приладів, що забезпечують індивідуальний облік води, які знаходяться у власності фізичних осіб, здійснюється за кошти абонентів (споживачів) з дати набрання чинності Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» - 02.08.2017.
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» (далі - Наказ), на засоби вимірювальної техніки (лічильники води) встановлено міжповірочний інтервал 4 (чотири) роки, після закінчення якого вони підлягають періодичній повірці.
Процедура повірки засобів вимірювальної техніки врегульована Порядком подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та повірку, обслуговування та ремонт, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №474 від 08.07.2015.
Так, згідно із п. 7 названого Порядку виконавець не пізніше ніж за місяць до настання строку проведення періодичної повірки засобу вимірювальної техніки або протягом трьох робочих днів з дня отримання відомостей про необхідність його ремонту інформує про це споживача шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 рекомендованим листом з повідомленням про вручення або через цифрову інтегровану інформаційно-аналітичну систему «Єдина платформа житлово-комунальних послуг» (далі - Єдина платформа) (за наявності електронних кабінетів у споживача та виконавця) з автоматичним підтвердженням факту доставки та отримання повідомлення, або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 березня 2019 року у справі № 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18) міститься правовий висновок про те, що саме виконавець послуги несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у будинку споживача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Таким чином, контроль за проведенням періодичної повірки, обслуговування засобів обліку води у тому числі їх демонтаж, транспортування та монтаж повинен здійснюватися виконавцем зазначених послуг. При цьому оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем. 
Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем норм п. 7 вище згаданого Порядку. Посилання відповідача на листи про необхідність проведення повірки від 07.02.2022 та від 12.06.2023 (а.с. 37, 38) є неприйнятними, оскільки ці листи не відповідають за формою та змістом вимогам, визначеним у додатку 1 Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та повірку, обслуговування та ремонт, а також відсутні докази їх вручення ОСОБА_1 .
Таким чином, суд апеляційної інстанції, встановив, що КП Звягельської міської ради «Звягельводоканал» не контролювало міжповіркові інтервали і не забезпечило проведення повірки установленого у квартирі ОСОБА_1 лічильника гарячого водопостачання, з урахуванням положень Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», який набрав чинності 02 серпня 2017 року та постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 02 листопада 2017 року № 1344. 
Отже обґрунтованим є висновок про те, що саме відповідач зобов`язаний був провести періодичну повірку засобу обліку водопостачання, що встановлений у квартирі позивача, як суб`єкт господарювання, який здійснює господарську діяльність з водопостачання до квартири позивача, оскільки це підприємство є виконавцем цієї послуги і на нього покладається обов`язок проводити повірку засобів обліку. Разом з тим, оплата за повірку лічильника здійснюється споживачем.
Оскільки повірка лічильника у квартирі позивача не була проведена саме з вини підприємства, тому нарахування оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за спірний період мають проводитися за показниками лічильника, а не по нормам споживання.
Враховуючи наведене, рішення суду в означеній частині підлягає скасуванню із ухваленням нового – про задоволення даних вимог ОСОБА_1 .
Що стосується позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення відповідача КП Звягельводоканал в особі комісії від 16 квітня 2025 року, то суд першої інстанції із посиланням на норми ст. ст. 15 ,16 ЦК України, ст. 4 та 12 ЦПК України правильно констатував, що позивачкою не було зазначено, яке саме її право було порушено оскаржуваним Протоколом, а відтак має бути захищене судом, а також які негативні наслідки для неї це потягло, тому дійшов обґрунтованого висновку, що позов в цій частині задоволенню не підлягає.
При цьому апеляційний суд враховує, що, як неодноразово відзначав ЄСПЛ, рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99).
Розгляд даної справи в порядку спрощеного провадження відповідає нормам п. 5 ч. 6 ст. 19 ЦПК України (позивач вимагає провести перерахунок заборгованості за період з лютого 2022 по лютий 2025, що становить 21606,01 грн), тому доводи апеляційної скарги в цій частині не можуть бути прийняті до уваги.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 15 грудня 2025 року скасувати в частині відмови у позові ОСОБА_1 до КП Звягельської міської ради «Звягельводоканал» у проведенні перерахунку за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в цій частині.
Зобов`язати КП Звягельської міської ради «Звягельводоканал» здійснити перерахунок оплати за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період лютого 2022 року по лютий 2025 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 за показниками лічильника, виходячи із об`ємів фактично використаної води.
В решті рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 11 березня 2026 року.