Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року Справа№640/17633/20 

Донецький окружний адміністративний суд колегією у складі трьох суддів: головуючого судді Лазарєва В.В., суддів Тарасенка І.М., Чучка В.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання дій протиправними, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Національного банку України, в якому просить суд визнати протиправними дії Національного банку України щодо вимоги від адвоката Осики С.В. підтвердити готовність компенсації витрат на копіювання документів, як умову надання йому копій витребуваних документів, вказаних у адвокатському запиті. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.06.2020 року, з метою виконання правової допомоги, він спрямував адвокатський запит № 3961-НБУ до Національного банку України.
Проте, 24.07.2020 року він отримав лист № 25-0006/36123 від 21.07.2020 року, в якому відсутні відповіді на деякі питання, а також не додані копії усіх запитуваних документів. У вказаному листі запропоновано надати до Національного банку України підтвердження готовності компенсації витрат на копіювання документів.
Позивач вважає такі дії протиправними, оскільки відповідач посилається, як підставу такої вимоги, на Постанову Національного банку України №333 від 12.08.2003 року, яка не містить жодних вимог до адвоката підтверджувати готовність компенсації витрат на копіювання запитуваних ним документів. У зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх прав.
Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2020 року відкрито провадження в адміністративній справі, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року прийнято до провадження адміністративну справу №640/17633/20. 
20 травня 2025 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому Національний Банк України зазначає, що відповідач з метою врегулювання питання щодо відшкодування витрат адвокатом, які останній зобов`язаний відшкодувати в силу спеціального закону, запропонував позивачу підтвердити готовність відшкодувати такі витрати. На думку представника відповідача, така пропозиція жодним чином не свідчить про протиправність дій Національного банку, оскільки чинне на дату розгляду адвокатського запиту законодавство не обмежувало відповідача у направленні такої пропозиції.
Враховуючи вищенаведене, представник відповідача вважає, що позов є необґрунтованим та не підлягає задоволенню.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2025 року закрито провадження у справі згідно з пунктом 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 лютого 2026 року ухвалу від 08 липня 2025 року – скасовано, а справу № 640/17633/20 направлено до Донецького окружного адміністративного суду для продовження розгляду. 
19.02.2026 року справу № 640/18834/22 прийнято до провадження, про що постановлено відповідну ухвалу. 
За приписами частини 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
У відповідності до частини 2 статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України, за правилами спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції адміністративного суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження бездіяльності суб`єкта владних повноважень або розпорядника інформації щодо розгляду звернення або запиту на інформацію.
На підставі частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, дослідивши докази, суд встановив наступне.
Позивач звернувся до Національного банку України із адвокатським запитом від 20.06.2020 року вих. 3961-нбу. У вказаному запиті позивач просив, зокрема, надати йому копії відповідних документів.
21 липня 2020 року відповідачем була надана відповідь на вищевказаний запит, про що надіслано лист від 21.07.2020 року №25-0006/36123. Згідно вказаному листу відповідач повідомляє, що загальна кількість сторінок копій документів, що запитуються та потребують виготовленню, складає 107 сторінок. Також повідомлено, що розмір витрат на відшкодування та друк документів у Національному банку визначається на підставі Тарифів на організаційні послуги та інші види послуг (операцій), що надаються (здійснюються) Національним банком України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 12.08.2003 № 333. Документи, що відповідно до вимог законодавства України надаються Національним банком за адвокатськими запитами (якщо задоволення таких запитів передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок) шляхом копіювання або друку їх копій: формату А4 та меншого розміру (у тому числі двосторонній Друк) - 0,2 відсотка розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб1 за виготовлення однієї сторінки.
З метою врегулювання питання компенсації витрат, пов`язаних з копіюванням запитуваних документів, запропоновано надати до Національного банку підтвердження готовності компенсації таких витрат.
Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності наявності у листі пропозиції Національного банку щодо підтвердження готовності компенсації витрат на виготовлення копій документів.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та вирішуючи спір по суті, суд зазначає наступне.
Згідно статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому, у частині 1 статті 68 Конституції України згадано, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Конституцією України та Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року №5076-VI (далі - Закон №5076-VI).
Підпунктами 1, 2 пункту 1 статті 1 Закону №5076-VI визначено, що адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом; адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 2 Закону №5076-VI закріплено, що адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом. Адвокатуру України складають всі адвокати України, які мають право здійснювати адвокатську діяльність. З метою забезпечення належного здійснення адвокатської діяльності, дотримання гарантій адвокатської діяльності, захисту професійних прав адвокатів, забезпечення високого професійного рівня адвокатів та вирішення питань дисциплінарної відповідальності адвокатів в Україні діє адвокатське самоврядування.
На підставі пункту 1 частини першої статті 20 Закону № 5076-VI під час здійснення адвокатської діяльності адвокат має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, правилами адвокатської етики та договором про надання правової допомоги, необхідні для належного виконання договору про надання правової допомоги, зокрема, звертатися з адвокатськими запитами, у тому числі щодо отримання копій документів, до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, а також до фізичних осіб (за згодою таких фізичних осіб).
За змістом статті 24 Закону № 5076-VI, адвокатський запит - це письмове звернення адвоката до органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань про надання інформації, копій документів, необхідних адвокату для надання правової допомоги клієнту.
Орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадові та службові особи, керівники підприємств, установ, організацій, громадських об`єднань, яким направлено адвокатський запит, зобов`язані не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту надати адвокату відповідну інформацію, копії документів, крім інформації з обмеженим доступом і копій документів, в яких міститься інформація з обмеженим доступом.
У разі якщо адвокатський запит стосується надання значного обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, строк розгляду адвокатського запиту може бути продовжено до двадцяти робочих днів з обґрунтуванням причин такого продовження, про що адвокату письмово повідомляється не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання адвокатського запиту.
У разі якщо задоволення адвокатського запиту передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як десять сторінок, адвокат зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір таких витрат не може перевищувати граничні норми витрат на копіювання та друк, встановлені Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Відмова в наданні інформації на адвокатський запит, несвоєчасне або неповне надання інформації, надання інформації, що не відповідає дійсності, тягнуть за собою відповідальність, встановлену законом, крім випадків відмови в наданні інформації з обмеженим доступом.
У спірних правовідносинах позивач звернувся до відповідача із адвокатським запитом, у якому, в тому числі, просив надати копії документів.
Водночас Національний банк України у відповіді на вказаний запит запропонував позивачу підтвердити готовність компенсації витрат на копіювання запитуваних документів.
Розмір витрат на відшкодування та друк документів у Національному банку визначається на підставі Тарифів на організаційні послуги та інші види послуг (операцій), що надаються (здійснюються) Національним банком України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 12.08.2003 № 333. Документи що відповідно до вимог законодавства України надаються Національним банком за адвокатськими запитами (якщо задоволення таких запитів передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок) шляхом копіювання або друку- їх копій: формату А4 та меншого розміру (у тому числі двосторонній друк) - 0,2 відсотка розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб за виготовлення однієї сторінки.
У позовній заяві позивач наполягає, що вказаними положеннями підзаконного акту не передбачено надання адвокатом підтвердження готовності компенсації витрат на копіювання запитуваних ним документів.
За положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень.
Статтею 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України, статей 2, 6 КАС України.
Аналіз наведених норм свідчить, що адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушення прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто для задоволення позову адміністративний суд повинен установити, що в зв`язку з прийняттям рішення чи вчиненні дій (допущення бездіяльності) суб`єктом владних повноважень порушуються права, свободи чи охоронювані законом інтереси позивача.
Задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси у сфері публічно-правових відносин.
Саме по собі недотримання вимог закону діями (бездіяльністю) або рішеннями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх незаконними є доведеність позивачем порушення цими діями або рішенням безпосередньо його прав та охоронюваних законом інтересів.
У рішенні Конституційного Суду України від 14.12.2011 № 19-рп/2011 зазначено, що "права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.
Отже, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.
При зверненні до суду позивачу необхідно обирати такий спосіб захисту, який би міг відновити його становище та захистити порушене, на його думку, право. Застосування конкретного способу захисту права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних відносин (предмет та підстави позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 826/4406/16, від 07.11.2019 у справі № 826/1647/16, від 30.09.2020 у справі № 806/204/17, постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № П/9901/370/18, від 28.10.2020 у справі № 9901/153/20, тобто є сталою.
Таким чином, форму юрисдикційного захисту визначає (диктує) зміст порушеного права.
Як встановлено судом, у межах спірних правовідносин, позивачем оскаржуються дії Національного банку України щодо підтвердження готовності позивачем - адвокатом Осикою С.В. компенсувати витрати на копіювання документів, які були запитані ним у адвокатському запиті від 20.06.2020 року.
Проте, позивачем не оскаржується відмова у наданні вичерпної і достовірної запитуваної інформації/документів.
Суд вважає, що лист відповідача, в оскаржуваній частині, не впливає на права і обов`язки позивача та не породжує будь-яких правових наслідків для останнього.
До того ж, позивачем не наведено жодного доводу, в чому саме така пропозиція відповідача порушує його права, свободи та інтереси у сфері публічно-правових відносин.
З огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Національного банку України про визнання дій протиправними, не підлягає задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) до Національного банку України (місцезнаходження: вул. Інститутська, 9, м. Київ, 01601, код ЄДРПОУ 00032106) про визнання дій протиправними – відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя В.В. Лазарєв 

Судді І.М. Тарасенко 

В.М. Чучко