ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
05 березня 2026 року	Львів	Справа № 460/22996/23 пров. № А/857/5400/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,
суддів: Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року, головуючий суддя – Дорошенко Н.О., ухвалене у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ГУ ДПС у Рівненській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.06.2023 року №0236384-2407-1716-UA56080030000069650 та №0236385-2407-1716-UA56060470000086729.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржені повідомлення містять розрахунки, що здійснені з арифметичними помилками, суперечать формальній логіці та інструкціям, розміщеним на офіційному сайті ДПС України. Позивач зазначає, що володів обома приміщеннями безперервно протягом року. Таким чином, для розрахунку податкового зобов`язання позивача має використовуватися формула - (сума податку окремого об`єкта) х (питома вага об`єкта). Позивач вказує, що за його розрахунками загальна сума податкового зобов`язання по двох об`єктах становить 397,41 грн.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними та скасовано повідомлення-рішення від 19.06.2023 року № 0236384-2407-1716-UA56080030000069650 та від 19.06.2023 року №0236385-2407-1716-UA56060470000086729.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Рівненській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не надано належної правової оцінки наявним доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити.
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що відповідно відомостей ІС «Податковий блок» підсистеми «Реєстр об`єктів житлової нерухомості» за позивачем зареєстровано три об`єкти житлової нерухомості. Відповідно база оподаткування становить 124,49 м.кв. (49,5 м.кв. + 15,39 м.кв. +59,6 м.кв.). Зменшена база оподаткування становить 64,49 м.кв. (124,49 м.кв. - 60 м.кв.). Таким чином розрахунок суми податку: об`єкт 1 становить 0 грн, об`єкт 2 становить 25,96 грн., об`єкт 3 становить 1003,56 грн. Окрім того, позивач не подавав заяв на проведення звірки відповідно до пп.266.7.3 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 19.06.2023 року Головним управлінням ДПС у Рівненській області прийнято податкові повідомлення-рішення:
№0236385-2407-1716-UA56060470000086729, яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 1003,51 грн; об`єкт – квартира площею 59,60 кв.метрів, розмір частки у спільній власності 59,60 кв.метрів, сумарна загальна площа об`єктів або часток – 17,4 кв.метрів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
№ НОМЕР_1 , яким ОСОБА_1 визначено податкове зобов`язання по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості за 2022 рік в розмірі 25,93 грн; об`єкт – квартира площею 46,20 кв.метрів, розмір частки у спільній власності 15,40 кв.метрів, сумарна загальна площа об`єктів або часток – 17,4 кв.метрів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду з позовом про їх скасування.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що застосований податковим органом алгоритм має наслідком невірно визначену (завищену) загальну базу оподаткування, позаяк враховує об`єкт, розташований на тимчасово окупованій території, на які в силу прямих приписів податкового закону податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується. Відповідно, питома вага кожного об`єкта, що підлягав оподаткуванню, також визначена неправильно.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України), Закону України від 18 січня 2001 року №2238-III "Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років", Законом України від 24 червня 2004 року №1877-IV "Про державну підтримку сільського господарства України", Закону України 23 вересня 2008 року №575-VI "Про сільськогосподарський перепис".
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно з підпунктами 266.1.1, 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
За приписами підпунктів 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Згідно п.п. 266.7.1 п. 266.7 ст. 266 ПК України, згідно якого обчислення суми податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника житлової нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
У відповідності до абзацу а) підпункту 266.4.1. пункту 266.4 ст. 266 ПК України база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів.
Згідно пункту 69.22 пункут 69 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення" ПК України тимчасово, на період дії воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, по 31 грудня року, в якому припинено або скасовано воєнний стан, положення статті 266 цього Кодексу застосовуються з урахуванням таких особливостей: підставою для обчислення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, у тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що були пошкоджені або знищені, є відомості, визначені статтею 266 цього Кодексу, дані Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України (далі - Реєстр майна), та дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується: 1) за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України: за 2021 та 2022 роки - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних осіб; за період з 1 березня 2022 року по 31 грудня 2022 року - за об`єкти житлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності юридичних осіб, та за об`єкти нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб.
Починаючи з 1 січня 2023 року за об`єкти житлової та/або нежитлової нерухомості, у тому числі їх частки, що перебувають у власності фізичних та/або юридичних осіб, що розташовані на територіях активних бойових дій або на тимчасово окупованих російською федерацією територіях України, які включені до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується та не сплачується за період з першого числа місяця, в якому було визначено щодо відповідних територій дату початку активних бойових дій або тимчасової окупації, до останнього числа місяця, у якому завершено бойові дії або тимчасову окупацію на відповідній території.
Дати початку та завершення активних бойових дій або тимчасової окупації визначаються відповідно до даних Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначається у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06 грудня 2022 року № 1364 "Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією" наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 року затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією (далі - Перелік територій № 309).
Відповідно відомостей ІС «Податковий блок» підсистеми «Реєстр об`єктів житлової нерухомості» за ОСОБА_1 зареєстровано наступні об`єкти житлової нерухомості:
1) квартира за адресою: АДРЕСА_3 , площею 49,5 кв. метрів, дата реєстрації права власності - 31.08.2010 (об`єкт 1);
2) квартира за адресою: АДРЕСА_2 площею 46,2 кв. метрів, розмір частки у праві спільної власності 15,39 кв. метрів, дата реєстрації права власності – 16.07.2009 року (об`єкт 2);
3) квартира за адресою: АДРЕСА_1 , площею 59.6 кв. метрів, дата реєстрації права власності – 23.03.2009 року (об`єкт 3).
Контролюючий орган в спірній ситуації визначив базу оподаткування: 124,49 кв.м (49,5 кв.м + 15,39 кв.м +59,6 кв.м), а з урахуванням пп. "а" пп. 266.4.1 ст. 266 ПК України зменшена база оподаткування становить 64,49 кв.м (124,49 кв.м - 60 кв.м).
З наданого відповідачем розрахунку встановлено, що при обчисленні спірного податкового зобов`язання контролюючий орган, визначаючи загальну базу оподаткування в розмірі 124,49 кв.м., врахував площу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , площею 49,5 кв. метрів, дата реєстрації права власності - 31.08.2010 року (об`єкт 1), хоча й нарахував на такий об`єкт нерухомості податкове зобов`язання в сумі 0 грн.
Колегія суддів зазначає, що саме контролюючий орган при обчисленні суми податку зобов`язаний застосовувати одночасно відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та дані Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, визначеного у встановленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Натомість, обчислюючи суму податкового зобов`язання за об`єкти житлової нерухомості, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , контролюючий орган врахував також і площу 49,5 кв.м квартири за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду попередньої інстанції про те, що застосований податковим органом алгоритм має наслідком невірно визначену (завищену) загальну базу оподаткування, позаяк враховує об`єкт, розташований на тимчасово окупованій території, на які в силу прямих приписів податкового закону податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не нараховується, через що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що, оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені сторонами, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.
З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 грудня 2024 року у справі №460/22996/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська