ЄУН: 336/9012/25
Провадження №: 2/336/525/2026 
27.02.26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2026 року м. Запоріжжя
Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Коваленка П.Л., за участі секретаря судового засідання Степливої Т.В., позивача ОСОБА_1 , третьої особи ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину,

В С Т А Н О В И В:

16.09.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина – ОСОБА_4 , який продовжує навчання. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано 19.06.2009. Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі досяг повноліття. До досягнення сином повноліття відповідач сплачував аліменти на його утримання на підставі судового рішення. Після досягнення сином повноліття відповідач матеріальну допомогу добровільно не надає, незважаючи на те, що з 01.09.2022 ОСОБА_4 зарахований до Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти», є студентом ІІІ курсу денної форми навчання, а отже не має можливості працювати і заробляти собі на життя, самостійно утримувати себе. Позивач стверджує, що син повністю знаходиться на її утриманні, всі витрати, пов`язані з навчанням, придбанням одягу, продуктів харчування, вона здійснює за свій рахунок. Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання сина на час навчання. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 на час навчання в розмірі частини доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_4 23-х років.
Посилаючись на викладені обставини просить позов задовольнити.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.09.2025 відкрито провадження у справи, постановлено здійснювати розгляд за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, копію позовної заяви з додатками до неї, визначено строк для надання відзиву на позовну заяву. 
04.11.2025 через канцелярію суду надійшла заява від ОСОБА_2 про залучення його у справу в якості третьої особи. У заяві ОСОБА_2 зазначив, що відповідач ОСОБА_3 зник безвісті при виконання бойового завдання 08.05.2024 та має неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мати якого позбавлена батьківський прав, а він оформив опіку над цією малолітньою дитиною. Вважає, що задоволення позовних вимог можуть вплинути на права малолітнього ОСОБА_4 опікуном якого він являється.
Ухвалою суду від 18.11.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача – ОСОБА_2 . 
Ухвалою суду від 08.01.2026 витребувано у ІНФОРМАЦІЯ_3 інформацію, чи дійсно відповідач ОСОБА_3 є безвісті зниклим, а також вказати отримувача належному йому грошового забезпечення; у Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» інформацію, чи дійсно ОСОБА_4 є студентом цього закладу із зазначенням періоду та форми навчання.
27.01.2026 на виконання ухвали суду ДНЗ «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» надано витребовувану інформацію.
27.01.2026 від третьої особи ОСОБА_2 до суду надійшло клопотання про витребування доказів з Державної прикордонної служби України щодо перетину ОСОБА_4 державного кордону. 
В судовому засіданні 02.02.2026 у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про витребування доказів з Державної прикордонної служби України було відмовлено.
06.02.2026 на виконання ухвали суду від ІНФОРМАЦІЯ_3 надійшла витребовувана судом інформація.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, згідно з наявними в матеріалах справи документами – з 08.05.2024 є безвісті зниклим.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, будь-яких пояснень чи клопотань до суду не скеровував.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, зазначивши, що бажає, щоб аліменти отримав саме ОСОБА_4 .
Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19.06.2009, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .
В шлюбі у ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (яка після розірвання шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 ») ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась дитина – ОСОБА_4 . На день подання позовної заяви про стягнення аліментів ОСОБА_4 досяг повноліття.
Адресою місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади №2025/013559623 від 16.09.2025 та відповіддю №1786402 від 17.09.2025 з Єдиного державного демографічного реєстру. 
Згідно з довідкою Державного навчального закладу «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти» №55/26 від 26.01.2026, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є здобувачем освіти їхнього навчального закладу, період навчання з 01.09.2022 по 27.03.2026, форма навчання – змішана.
Відповідно до сповіщення сім`ї №3259 від 15.05.2024, ОСОБА_3 , мужньо виконуючи військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу ї незалежність, зник безвісті 08 травня 2024 року поблизу населеного пункту Нетайлове Покровського району Донецької області. Зазначене також підтверджується витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісті за особливих обставин.
Окрім повнолітнього сина ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_3 також має малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 від іншого шлюбу.
Опікуном малолітнього ОСОБА_5 , 2016 р.н. згідно з розпорядженням голови Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №341р від 20.05.2025 призначено ОСОБА_2 . 
Згідно з ч. 2 ст. 10 ЦПК України суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до частин першої, другої статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані, зокрема вартість навчання.
Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження тощо.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітній сину чи дочці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що для виникнення даного аліментного зобов`язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання в Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти», термін навчання з 01.09.2022 по 27.03.2026. У зв`язку з навчанням повнолітній син потребує матеріальної допомоги.
Суд враховує, що відповідач ОСОБА_3 з 08.05.2024 набув статус особи, яка безвісти зникла за особливих обставин, однак, такий статус не зменшує обсяг його цивільної правоздатності, зокрема, не позбавляє його обов`язку, передбаченого ст.199 СК України, утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги.
Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» № 2505-VIII від 12.07.2018, набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи.
Цивільна правоздатність особи це здатність мати цивільні права та обов`язки, яку мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (ст.25 ЦК України).
Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» встановлено, що члени сім`ї особи, зниклої безвісти за особливих обставин, мають право на соціальний захист у порядку, визначеному законодавством України.
В даному випадку, виплати грошового забезпечення регулюються Порядком про виплати грошового забезпечення сім`ям військовослужбовців, захоплених у полон або заручниками, а також інтернованих у нейтральних державах або безвісно відсутніх затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2016 р. N 884 (Із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ № 103 від 30.01.2024).
Згідно з п. 3 вказаного Порядку, за військовослужбовцями зберігаються виплати в розмірі посадового окладу за останнім місцем служби, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років, інших щомісячних додаткових видів грошового забезпечення постійного характеру та інші види грошового забезпечення (далі - грошове забезпечення) з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення.
П.4 Порядку встановлено, що виплата грошового забезпечення здійснюється з дня захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, а також інтернування в нейтральних державах або зникнення безвісти, членам сімей військовослужбовців за їх заявою на ім`я командира (начальника, керівника) військової частини (установи, організації).
Відповідно до п. 7 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (інвалідів з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей.
Згідно з п. 6 Порядку, виплата грошового забезпечення здійснюється щомісяця на підставі наказів командирів (начальників, керівників) військових частин (установ, організацій) членам сімей: військовослужбовців, безвісно відсутніх, - до дня набрання законної сили рішенням суду про визнання їх безвісно відсутніми або оголошення померлими.
Отже, за відповідачем ОСОБА_3 за місцем військової служби у ВЧ НОМЕР_2 зберігаються основні та додаткові виплати видів грошового забезпечення, які є доходом відповідача, та з яких можуть відраховуватись аліменти.
Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.
Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітнього ОСОБА_4 , який продовжує навчання у розмірі частини доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дати подання позову і до закінчення навчання, тобто до 29.03.2026.
З огляду на положення п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання.
Судовий збір у розмірі 1211,20 гривень слід віднести на рахунок держави.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 263-265, 354 ЦПК України,
У Х В А Л И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частин з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 16 вересня 2025 року до закінчення навчання у Державному навчальному закладі «Запорізький промисловий центр професійно-технічної освіти», тобто до 29 березня 2026 року.
Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.
Судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок віднести на рахунок держави.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_2 .
Третя особа: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .
Третя Особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя            П.Л. Коваленко