Справа № 309/400/26
Провадження № 2/309/186/26

Р І Ш Е Н НЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
30 березня 2026 року         м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області
в складі: головуючого - судді Кемінь В.Д.
за участю секретаря судового засідання Плиска А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2026 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовує тим, що 27.05.2025 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №540235-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Позивачем 27.05.2025 направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти договір, 27.05.2025 ОСОБА_1 прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору. Зі своєї сторони ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6102, на його номер мобільного телефону, котрий ним було введено. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредитні кошти у сумі 10000,00 грн., які відповідач зобов`язався повернути. Процентна ставка за кредитом є фіксованою та становить 1 процент за кожен день користування кредитом. Позивач свої зобов`язання виконав та перерахував позичальнику грошові кошти в сумі 10 000,00 на банківську картку відповідача № НОМЕР_1 .
Зважаючи на ці обставини, що ОСОБА_1 , належним чином не виконує свої зобов`язання за Кредитним договором, у боржника станом на 07.01.2026 року утворилась заборгованість за Договором № 540235-КС-001 про надання кредиту, в розмірі 33 900,00 грн., що складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту 10000,00 грн.; суми прострочених платежів по процентах 16900,00 грн.; суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; суми заборгованості по відсотках відповідно до ст.625 ЦПК України - 5000,00 грн.; суми прострочених платежів за комісією 2000,00 грн.
Покликаючись на викладене, ТОВ «Бізнес позика» просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 33900,00 грн. та судові витрати.
12.02.2026 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву. В відзиві відповідач заперечив проти задоволення позову, зокрема заперечив підписання відповідачем договору в електронній формі, заперечив щодо розміру заборгованості та факту виконання зобов`язань. Факт отримання грошових коштів у розмірі 10000,00 грн. не заперечує, однак не погоджується з розміром нарахованих відсотків та штрафних санкції. Зазначив що наданий позивачем розрахунок заборгованості є необґрунтованим, не відповідає вимогам закону, нараховані суми є неспівмірними із сумою основного боргу. Також зазначив, що не здійснював жодного платежу за вказаним договором та не визнавав заборгованість ані письмово, ані усно. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі або, як альтернативу, у разі встановлення факту існування зобов`язання - зменшити розмір заборгованості до суми фактичного отримання кредиту, без штрафних санкцій та надмінерних процентів. 
16.02.2026р. до суду від представника позивача надійшли додаткові пояснення з наданням додаткових доказів її заперечень, наданих у відзиві на позовну заяву, в яких представник позивача виклав аргументи та заперечення проти тверджень відповідача. 
Ухвалою суду від 03.02.2026 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся через систему «Електронний суд». В позові просив розглянути справу за відсутності представника позивача, просив позов задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явивсь, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України: зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ст.1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Статтею 527 ЦК України: передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Статтею 205 ЦК України: встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до ст.207 ЦК України: правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
За нормою ст.626 ЦК України: договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст.638 ЦК України: договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»: пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст.610 ЦК України: порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Судом встановлено, що 27.05.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» та ОСОБА_1 укладено Договір № 540235-КС-001 про надання кредиту, шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» 27.05.2025 року направлено ОСОБА_1 , пропозицію (оферту) укласти Договір № 540235-КС-001 про надання кредиту.
27.05.2025 року ОСОБА_1 , прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договір №540235-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою. Зі своєї сторони ТОВ «БІЗПОЗИКА» направлено ОСОБА_1 , через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6102, на номер телефону НОМЕР_2 (що зазначено Позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті), котрий Боржником було введено/відправлено. Таким чином, 27.05.2025 року між ТОВ «БІЗПОЗИКА та ОСОБА_1 було укладено Договір № 540235-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію»
Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.
Верховний Суд у своїй Постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19 дійшов висновку, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінеті пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Аналогічна правова позиція міститься і у постанові Верховного Суду у справі №127/33824/19 від 07.10.2020.
Разом з тим, на підтвердження укладення договору №540235-КС-001 від 27.05.2025 позивачем надано візуальну послідовність укладення цього договору, з якої вбачається, що 27.05.2025, о 17:12:59, клієнт, використовуючи номер телефону НОМЕР_3 , зайшов у особистий кабінет на сайті https://my.tpozyka.com, підтвердив номер мобільного телефону, ознайомилася з умовами надання кредиту, умовами кредитного договору, Правилами надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, здійснив акцептування кредитного договору шляхом надсилання електронного повідомлення, підписаного електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
Окрім того, в кредитному договорі зазначено адресу ОСОБА_1 , його паспортні дані, ідентифікаційний код, телефон та електронну пошту, котрі належать останньому, що є підтвердженням здійсненою ним процедурою ідентифікації в розумінні положень Закону України «Про електронну комерцію».
Зазначеним договором були визначені його предмет, розмір кредиту, строки та умови його повернення, розміри плати за користування кредитними коштами та інші умови правовідношення, тобто визначені всі істотні умови договору.
Відповідно до п.2.1. кредитного договору: кредитодавець надає позичальнику грошові кошти в розмірі 10000грн.00коп. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та Комісію у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БІЗНЕС ПОЗИКА».
За умовами кредитного договору строк, на який надається кредит: 24 тижнів (п.2.3. договору), зі сплатою процентів у розмірі 1% в день (фіксована) (п.2.4. договору) та комісією в розмірі 2000грн.00коп. (п.2.5. договору).
Згідно з п.4.2.2. Кредитного договору сторони на момент укладення Договору встановили графік платежів, припускаючи, що Позичальник буде його дотримуватись і застосовуватиметься Знижена процентна ставка. Встановлений вищезазначеним пунктом Кредитного договору графік платежів чітко передбачає сплату Відповідачем платежів на погашення заборгованості за тілом, процентами та комісією за надання кредиту.
ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» свої зобов`язання за договором кредиту виконало та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 грн. 00 коп. шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 (яку позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті).
Факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором підтверджується довідкою ТОВ «Профіт Гід», відповідно до яких ТОВ «Профіт Гід», на підставі договору № ПГ-5 від 04.11.2020 року про надання послуг з переказу грошових коштів, укладеного з ТОВ «Бізнес позика», здійснено перерахування грошових коштів у сумі 10 000,00 гривень на картковий рахунок НОМЕР_4 , призначення платежу - перерахування коштів ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_5 згідно до кредитного договору №540235-КС-001 від 27.05.2025 Без ПДВ. 
Таким чином належними, допустимими та достатніми доказами підтверджено факт перерахування кредитних коштів відповідачу за кредитним договором.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, чим порушив свої зобов`язання, встановлені договором.
Факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором підтверджується сукупністю наданих позивачем доказів, які не були спростовані відповідачем. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, довідкою про стан заборгованості станом на 07.01.2026, загальний розмір заборгованості відповідача перед ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» за вищевказаним кредитним договором станом - 33900,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 16900,00 грн. - заборгованість по відсотках, 0,00 грн. - заборгованість по штрафам., 5000,00 грн. - заборгованість по відсотках, 2000,00 грн. - заборгованість по прострочених платежах за комісією.
Правильність такого розрахунку не спростовано відповідачем, оскільки ним не подано суду жодного доказу на спростування розрахунку заборгованості, контррозрахунку заборгованості відповідачем також надано не було, у зв`язку із чим у суду не має сумнівів, що такий розрахунок здійснено у відповідності до вимогу закону, а тому суд бере його до уваги.
Суд враховує те, що позивач не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах пеню відповідно до ст. 549 ЦК України, не нараховував та не заявляв до стягнення у позовних вимогах жодну форму відповідальності за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України (у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення чи трьох процентів річних від простроченої суми), не нараховував проценти поза межами строку дії кредитного договору (як вбачається розрахунку заборгованості, розмір заборгованості Позичальника після останнього дня строку дії кредитного договору не змінювався, тобто жодних процентів після закінчення строку дії кредитного договору не нараховувалися.
Суд критично оцінює та відхиляє доводи відповідача з огляду на наступне.
Відповідач у відзиві зазначає, що позивачем не надано належних і допустимих доказів щодо належного укладення кредитного договору саме ним.
Верховний Суд в постанові від 23 жовтня 2019 року (справа № 917/1307/18) розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції «негативного доказу» для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.
Зазначаючи заперечення проти позову, сторона відповідача, в свою чергу, взагалі самоусунулась від добросовісної реалізації принципу змагальності сторін, та взагалі не подала жодних доказів на підтвердження своїх заперечень. Така позиція сторони відповідача носить характер надмірного формалізму щодо порядку подання доказів та відповідає концепції «негативного доказу», що перешкоджає об`єктивному та повному розгляду справи судом.
Відповідач, заперечуючи факт укладення кредитного договору, зобов`язаний був надати будь-які належні, достатні та достовірні докази на підтвердження своїх заперечень, зокрема, довідки банківських установ щодо вичерпного переліку наявних банківських карт, емітованих на ім`я відповідача, виписок за вказаними картками, які б підтвердили відсутність зарахування кредитних коштів тощо.
Однак, всі без виключення заперечення сторони відповідача були зведені до нібито недоведеності саме позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог. Суд вважає такі заперечення сторони відповідача надуманими та необґрунтованими, а також такими, що спростовуються наданими стороною позивача, достатніми, достовірними та належними доказами.
Крім того, відхиляючи доводи відповідача суд зауважує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Крім того, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) Європейський Суд з прав людини наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява №49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 р.; пункт 29).
Крім того, відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; хоча судді мають можливість, а інколи зобов`язані вчиняти певні дії з власної ініціативи, судді повинні давати відповідь лише на належні доводи, які здатні вплинути на вирішення спору (пункт 39); виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Дотримуючись вищевикладених норм та рекомендацій, суд вважає за можливе не надавати відповіді у рішенні на інші аргументи і доводи сторін у справі, оскільки вони не впливають на правильне вирішення спору.
Таким чином, судом встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, не спростовані відповідачем, а відтак підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно платіжної інструкції №2577 від 28.01.2026, яка міститься в матеріалах справи, позивач при зверненні до суду сплатив документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 2662грн.40коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.12, 13, 81, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 273, 287-289, 354-355 ЦПК України, ст.526-527, 530, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про електронну комерцію», суд 

УХВАЛИВ:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю "БІЗНЕС ПОЗИКА" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «БІЗНЕС ПОЗИКА» (код ЄДРПОУ: 41084239, Місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, будинок 26, офіс 411) заборгованість за Договором № 540235-КС-001 про надання кредиту від 27.05.2025 року, що становить 33 900,00 грн., та складається з: - суми прострочених платежів по тілу кредиту - 10 000,00 грн.; - суми прострочених платежів по процентах - 16 900,00 грн.; - суми заборгованості по штрафам - 0,00 грн.; - суми прострочених платежів по відсотках відповідно до ст.625 ЦПК України - 5 000,00 грн., - суми прострочених платежів за комісією - 2 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_5 ; АДРЕСА_1 ) на користь ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» (07406, Київська обл., м.Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1, код ЄДРПОУ: 42649746, IBAN: НОМЕР_6 , відкритий в АТ «ПУМБ») судовий збір у розмірі 2662,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:         Кемінь В. Д.