Справа № 570/1068/25
Номер провадження 2/570/119/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
д о д а т к о в е 
27 березня 2026 року м.Рівне
Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді Гладишевої Х.В.,  
за участю секретаря судового засідання: Ярошик І.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу судових засідань Рівненського районного суду Рівненської області питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - 
в с т а н о в и в :
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16.02.2026 року у справі №570/1068/25 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2012 у справі № 1716/1891/2012, провадження №2/1716/1360/2012 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача — адвокат Панченко О.О. просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги №01-28/02/225 від 28.02.2025 року. Також до матеріалів позовної заяви долучено такий договір а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №21 від 28.02.2025 року про оплату ОСОБА_1 12 000,00 грн, підстава — договір №01-28/02/25 від 28.02.2025 року.
Однак, при ухваленні рішення від 16.02.2026 року не вирішено питання розподілу витрат на правову допомогу.
Згідно п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Так, згідно ч.3 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
У частині 4 статті 270 ЦПК України зазначається про те, що у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 23.03.2026 року постановлено призначити до розгляду питання про ухвалення додаткового рішення щодо витрат на правничу допомогу.
В судове засідання позивач та представник позивача — адвокат Панченко О.О. не з`явилися, повідомлялися про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення завчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань до суду на направляли.
Відповідачка та її представник — адвокат Зражевська Я.О. в судове засідання не з`явилися, повідомлялися про розгляд питання щодо ухвалення додаткового рішення завчасно та належним чином. 
Від представника відповідачки — адвоката Зражевської Я.О. надійшла заява, в якій вона просить проводити розгляд справи у її відсутність та відсутність відповідачки. Просить відмовити у стягненні з відповідачки на користь позивача судових витрат на надання правничої допомоги, з огляду на те, що позов задоволено частково, а тому судові витрати не можуть бути стягнуті в повному обсязі. Також, просить врахувати, що відповідачка є військовослужбовицею, має статус учасника бойових дій, що дає право бути звільненою від судових витрат. Також відповідачка має на утриманні чотирьох дітей, двоє з яких мають проблеми зі здоров`ям, та по двох вона має статус матері одиначки.
Так, згідно ч.3 ст.270 ЦПК України, суд що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про розгляд питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, у відсутність учасників справи за наявними у розпорядженні суду матеріалами та доказами.
Дослідивши позовну заяву та долучені до неї документи, вивчивши матеріали справи №570/1068/25, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Зі змісту ч.ч. 1-3 ст.134 ЦПК України вбачається, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі.
У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до п.п. 2, 3 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Судом встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 16.02.2026 року у справі №570/1068/25 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено частково, змінено розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 21 травня 2012 у справі № 1716/1891/2012, провадження №2/1716/1360/2012 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на 1/6 частку всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, представник позивача — адвокат Панченко О.О. просить стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в сумі 12 000,00 грн на підставі укладеного договору про надання правничої допомоги №01-28/02/225 від 28.02.2025 року. Також до матеріалів позовної заяви долучено такий договір а також квитанцію до прибуткового касового ордеру №21 від 28.02.2025 року про оплату ОСОБА_1 12 000,00 грн, підстава — договір №01-28/02/25 від 28.02.2025 року.
Однак, при ухваленні рішення від 16.02.2026 року не вирішено питання розподілу витрат на правову допомогу.
На підтвердження надання правничої допомоги представником позивача — адвокатом Панченко О.О. надано Договір про надання правничої допомоги №01-28/02/25 від 28.02.2025 року та квитанцію до прибуткового касового ордеру №21 від 28.02.2025 року про оплату ОСОБА_1 12 000,00 грн, підстава — договір №01-28/02/25 від 28.02.2025 року.
Разом з тим, представник відповідачки заперечувала щодо заявленої суми витрат на правничу допомогу, з огляду на часткове задоволення позову, а також, що відповідачка є військовослужбовицею, учасницею бойових дій, має на утриманні чотирьох дітей, двоє з яких хворіють, а по двох вона є матір`ю одиначкою, а тому має право на звільнення від судових витрат.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Згідно з п. 4 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до ст.19 вказаного вище Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; - складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; - представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір — обґрунтованим.
У рішенні від 19.10.2000 у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату гонорару адвокату, у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат за умови, що буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір — обґрунтованим.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, у постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17), від 06 .11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19), від 08.01.2024 у справі № 642/4993/17 (провадження №61-3789св23) зроблено висновки, що: «суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг».
Верховний Суд у справі № 922/3812/19 висловив позицію про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Водночас, суд звертає на увагу на те, що представник відповідачки заперечувала щодо стягнення витрат на правничу допомогу.
При цьому, відповідно до п.3 ч.2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Надаючи оцінку обсягу наданих послуг адвокатом Панченко О.О. в межах розгляду справи, суд дійшов висновку, що представником позивача обгрунтовано заявлено про стягнення витрат на правничу допомогу, з огляду на складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, значення справи для позивача у своїй сукупності, однак враховуючи, що позов був задоволений частково, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимоги, а саме в сумі 10 000,00 грн.
Доводи представника відповідачки про звільнення відповідачки від судових витрат щодо надання правничої допомоги у зв`язку з тим, що вона є військовослужбовицею та учасником бойових дій не є обгрунтованими та не заслуговують на увагу, оскільки не відповідають нормам чинного законодавства.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, - 
у х в а л и в :
Постановити додаткове рішення у справі №570/1068/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.
Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь позивача ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
На додаткове рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на додаткове рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому додатково рішення суду.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гладишева Х.В.