ЄУН 193/86/26
Провадження 2/193/243/26

Р І Ш Е Н Н Я  
іменем України    

19 березня 2026 року сел.Софіївка
Софіївський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого судді Кащука Д.А.,
за участю секретаря судового засідання Губи О.А.,
представника відповідача Соломатіної О.О.(в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення,
В С Т А Н О В И В:
23.01.2026 представник позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до АТ«Українська залізниця» про стягнення на користь ОСОБА_2 недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 9427,75 грн. та судові витрати у розмірі 2500 грн.
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 з 24.03.2011 року працює на підприємстві АТ «Українська залізниця» оглядачем-ремонтником вагонів, з 27.08.2013 року переведений оглядачем вагонів 5 розряду ПТО вантажним вагонів Кривий Ріг - Сортувальний, з 11.11.2024 року продовжено дію трудового договору у Криворізькому регіональному відділі організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба роботи станцій Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця». За період з 2017-2021 роки йому надавалась щорічна відпустка з правом на отримання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка оплачувалась відповідачем не у повному обсязі, лише у розмірі: за 2017 рік 1095,00 грн., 2018 рік 1421,75 грн., за 2019 рік 1771,75 грн., за 2020 рік 1976,75 грн., за 2021 рік 3162,50 грн. Відповідач проігнорував пункти 3.1.15 Колективного договору відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» на 2014-2015 роки, не надав матеріальну допомогу на оздоровлення в повному розмірі, яка має складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. У зв`язку з чим, він змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав.
У зв`язку з вищевикладеним, просить стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 9427,75 грн. недоплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення за 2017-2021 роки та стягнути з відповідача на його користь понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 2500 грн.
Ухвалою суду від 28 січня 2026 року судом відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.
Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, від представника позивача Борисенко А.В. до суду надійшла заява з проханням справу розглядати без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві.
Представник відповідача Соломатіна О.О. в судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі з підстав викладених у відзиві.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач з 24.03.2011 року працює на підприємстві АТ «Українська залізниця» оглядачем-ремонтником вагонів, з 27.08.2013 року переведений оглядачем вагонів 5 розряду ПТО вантажним вагонів Кривий Ріг - Сортувальний, з 11.11.2024 року продовжено дію трудового договору у Криворізькому регіональному відділі організації роботи станцій виробничого штату виробничого підрозділу «Служба роботи станцій Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», що підтверджується копією трудової книжки .(а.с.15-19)
У періоди з 12.10.2017 року по 12.11.2017 рік, з 13.07.2018 року по 12.08.2018 рік, з 10.03.2019 року по 09.04.2019 рік, з 30.07.2020 року по 30.08.2020 рік, з 15.03.2021 року по 14.04.2021 рік позивачу надавалась щорічна тарифна відпустка.
Відповідно наданих суду розрахункових листів, ОСОБА_2 була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення: 2017 рік - 2105,00 грн, 2018 рік - 2301,25 грн., 2019 рік - 2401,25 грн, 2020 рік - 2746,25 грн., 2021 рік - 2837,50 грн. (а.с.20-24).
Згідно ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів.
Відповідно до ст.13 КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами.
Статтею 13 КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.). Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.
Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника.
Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.
Як вбачається із матеріалів справи, пунктом 3.1.15. Колективного договору на 2014-2015 роки, укладеного між начальником ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Головою первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагоне депо Батуринська», схваленого на конференції трудового колективу відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» 25.03.2014 року, який є чинним станом на 2021 рік, встановлено, що при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини незалежно від періоду її надання виплачувати матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. (а.с.27)
Відповідно до спільної Постанови начальника ВСП «Експлуатаційне вагоне депо Батуринська» та Голови первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за №ВЧДЕ-2/335 ПК/10 від 20 січня 2017 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору між адміністрацією СП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» і профспілковим комітетом ВСП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» на 2017 рік до укладення колективного договору АТ «Українська залізниця»(а.с.28).
Відповідно до спільної Постанови начальника ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за №ВЧДЕ-2/635 ПК/13 від 14 квітня 2017 року постановлено застосувати з 01.04.2017 року у діючому колективному договорі СП «Експлуатаційне вагоне депо Батуринська» замість величини «мінімальна заробітна плата» розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом» (а.с.29).
Відповідно до спільної Постанови начальника ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за № ВЧДЕ-2/1544 ПК/22 від 31 січня 2018 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору між адміністрацією СП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» і профспілковим комітетом ВСП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» на 2018 рік до укладення колективного договору АТ «Українська залізниця» (а.с.30).
Відповідно до спільної Постанови заст.начальника СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагоне депо Батуринська» за № 209/ВЧДЕ-2 34/ПК від 23 січня 2019 року постановлено продовжити дію чинного колективного договору між адміністрацією СП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» і профспілковим комітетом ВСП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» на 2019 рік до укладення колективного договору АТ «Українська залізниця» (а.с.31).
Відповідно до спільної Постанови начальника СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за № 348/ВЧДЕ №46/ПК від 23 січня 2020 року постановлено продовжити дію чинного коллективного договору між адміністрацією СП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» і профспілковим комітетом ВСП «Експлуатаційного вагонного депо Батуринська» на 2020 рік до укладення колективного договору АТ «Українська залізниця» (а.с.32).
Відповідно до спільної Постанови начальника СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за № ВЧДЕ-2/83 № 58/ПК від 16.01.2021 року постановлено внести зміни до коллективного договору викласти у новій редакції п.5 «Робочий час і його використання», додаток №4, додаток №8, 9,10, 12 колективного договору абзац 2 п.6.1.1., розділу 6 та продовжити дію коллективного договору експлуатаційного вагонного депо Батуринська із внесеними змінами на 2021 рік до укладення колективного договору АТ «Українська залізниця» (а.с.33).
Відповідно до спільної Постанови начальника ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за №ВЧДЕ-2/821 №04/ПК від 15 червня 2021 року постановлено внести зміни до колективного договору СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», а саме в пункт 3.1.15. перший абзац викласти в новій редакції: «При наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати один раз на рік, за письмовою заявою працівника, матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 50 відсотків тарифної ставки чи посадового окладу за посадою, котру обіймає працівник, встановленого штатним розписом на дату подання заяви, але не менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених законодавством України на 01 січня (податкового) звітного року» (а.с.34).
З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774VIII, відповідно до п.п.3,5 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо не застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року, починаючи з 01.01.2017. Установлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина у колективних договорах та угодах усіх рівнів. Сторонам, які уклали колективні договори і угоди, у тримісячний строк привести їх норми у відповідність із цим Законом згідно із законодавством. До внесення змін до колективних договорів і угод усіх рівнів щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2017 року був встановлений на рівні 1600,00 грн., з 01 травня 2017 року - 1684,00 грн., з 01 грудня 2017 року -1762,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2000,00 грн., 2105,00 грн., 2202,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2018 року був встановлений на рівні 1762,00 грн., з 01 липня 2018 року - 1841,00 грн., з 01 грудня 2018 року - 1921,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2202,50 грн., 2301,25 грн. та 2401,25 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3723,00 грн.
Законом України «Про державний бюджет України на 2019 рік» встановлений прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2019 року був встановлений на рівні 1921,00 грн., з 01 липня 2019 року - 2007,00 грн., з 01 грудня - 2102,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2401,25 грн., 2508,75 грн. та 2627,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 4173,00 грн.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2020 року був встановлений на рівні 2102,00 грн., з 01 липня 2020 року - 2197,00 грн., з 01 грудня 2020 року - 2270,00 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2627,50 грн., 2746,25 грн. та 2837,50 грн. відповідно, мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2020 року була встановлена на рівні 4723,00 грн., з 01 вересня 2020 року 5000,00 грн.
Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на одну працездатну особу, в розрахунку на місяць, з 01 січня 2021 року був встановлений на рівні 2270,00 грн., з 01 липня 2021 року - 2379,00 грн., з 01 грудня 2021 року - 2481 грн., тому 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, становив 2837,50 грн., 2973,75 грн. та 3101,25 грн. відповідно; мінімальна заробітна плата по Україні з 01 січня 2021 року була встановлена на рівні 6000,00 грн., з 01 грудня 2021 року 6500,00 грн.
Пунктом 1.4 колективного договору визначено, що зміни і доповнення до колективного договору, що не погіршують соціального та економічного становища працівників відокремленого структурного підрозділу «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», вносяться протягом строку його дії до узгоджувальної комісії і при погодженні сторін затверджуються на спільному засіданні адміністрації і профспілкового комітету, а всі інші - на конференції трудового коллективу (а.с.26)
Таким чином, прийняття спільної постанови начальника СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Голови первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за № ВЧДЕ-2/635 ПК/13 від 14 квітня 2017 року про застосовування з 01.04.2017 у діючому колективному договорі замість величини мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, розрахункову величину «125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом» є діями, що погіршували становище працівників порівняно із законодавством та вказана постанова повинна була прийматися не за погодженням сторін на спільному засіданні керівництва ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Головою первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», а на конференції трудового колективу, оскільки на момент прийняття вказаної постанови, мінімальна заробітна плата по Україні була встановлена на рівні 3200,00 грн., отже вказана сума є більшою за 125 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлених законом, така різниця між вказаними величинами має місце і в наступних роках, тому суд вважає, що при визначенні позивачу розміру матеріальної допомоги на оздоровлення підлягає застосуванню не спільна постанова начальника ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Головою первинної профспілкової організації ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» за № ВЧДЕ-2/635 ПК/13 від 14 квітня 2017 року, яка погіршує становище працівників, а п.3.1.15. Колективного договору.
Відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.
При цьому, ст. 9 КЗпП України не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством. Вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними.
Також, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.
Суд вважає, що прийняття Закону України «Про внесення змін до законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VІІІ, не створює юридичних наслідків щодо застосування п. 3.1.15 колективного договору, укладеного між ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» та Головою ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська», у частині виплати допомоги на оздоровлення, оскільки питання виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, умови виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, обставини, за яких вона виплачується, а також кому саме вона може бути виплачена першочергово, визначається, у даному випадку, колективним договором, де визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а прийнята 14.04.2017 спільна постанова керівництва СП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» і голови ППО ВСП «Експлуатаційне вагонне депо Батуринська» № ВЧДЕ-2/635 ПК/13 про застосовування з 01.04.2017 замість мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини для визначення посадових окладів, заробітної плати та інших виплат передбачених колективними договорами, величину «125% прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом», прийнята з порушенням вимог колективного договору, отже не підлягає застосуванню при визначні розміру матеріальної допомоги на оздоровлення.
При цьому, приймаючи до уваги, що відповідно до положень п.3.1.15 Колективного договору визначено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується у розмірі 40% тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги, а виплата матеріальної допомоги позивачу відбувалася у відповідні роки, суд вважає за необхідне при визначенні розміру недоплаченої частини вказаної допомоги виходити з розміру мінімальної заробітної плати по Україні встановленої за 2017, 2018, 2019, 2020 та 2021 роки, відповідно, а тому суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь позивача підлягає стягненню недоплачена матеріальна допомога в розмірі 9427,75 грн., що складається з: 1095,00 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2017 рік (3200,00 грн./2105,00 грн.), 1421,75 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2018 рік (3723,00 грн./ 2301,25 грн.), 1771,75 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2019 рік (4173,00 грн./2401,25 грн.), 1976,75 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2020 рік (4723,00 грн./2746,25 грн.), 3162,50 гривень недоплаченої допомоги на оздоровлення за 2021 рік (6000,00 грн. /2837,50 грн).
Щодо доводів представника відповідача викладених у відзиві на позовну заяву про застосування позовної давності, суд звертає увагу на ту обставину, що згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком.
Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Оскільки норми Закону № 2352-IX від 01.07.2022, що набрав чинності 19.07.2022, на які посилається представник відповідача як на підставу для застосування строку позовної давності, передбачають право працівника звернутися до суду лише протягом трьох місяців з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, тобто норми вказаного закону погіршують становище працівника, скорочують строк протягом якого він може звернутися до суду з позовом про захист трудових прав, в тому числі на виплату заробітної плати, суд приходить до висновку, що положення Закону № 2352-IX від 01.07.2022, в даному випадку не мають зворотної дії в часі та до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме положення ст. 233 КЗпП України, в редакції яка діяла станом на дату виникнення спірних правовідносин, а це 2017-2021 роки відповідно (момент коли матеріальна допомога виплачувалася в неповному обсязі).
За таких обставин, позовна давність у даній справі не підлягає застосуванню.
Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу.
Згідно зі ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З огляду на те, що стороною позивача було надано до суду ордер від 30.12.2025 р., договір про надання правової допомоги №30/12/02 від 30.12.2025 року, акт № 1 про надання правової допомоги від 30.12.2025 р., квитанцію серії 03 ААВ №3333490 від 30.12.2025 року, яка свідчить сплату позивачем послуг адвоката в суму 2500,00 грн., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською допомогою на ім`я Борисенко А.В., копію посвідчення адвоката України на ім`я Борисенко А.В., суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 2500,00 грн. (а.с.38-44).
Суд вважає, що витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн. є співмірними з ціною позову, з обсягом роботи та часом, витраченим адвокатом на складання даного позову, тому враховуючи викладене та наявність доказів понесених витрат на сплату правничої допомоги, вказані витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Відповідно до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави, так як позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, підлягає стягненню судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 274, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :
Позов представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення недоплаченого розміру матеріальної допомоги на оздоровлення, - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 недоплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2017 рік, 2018 рік, 2019 рік, 2020 рік, 2021 рік у сумі 9427 (дев`ять тисяч чотириста двадцять сім) грн. 75 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі оскарження після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасоване.
У разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, апеляційна скарга подається у той же строк з дня виготовлення повного тексту рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Дані позивача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Дані відповідача: Акціонерне товариство «Українська залізниця», код ЄДРПОУ 40075815, адреса: вул. Єжи Гедройця, буд.5, м.Київ, 03150.
Повний текст рішення виготовлений 24.03.2026.

Суддя Д.А.Кащук