ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.03.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/181/26	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Шкіндера П. А. , розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" 
до відповідача: Раковецька гімназія Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області 
про стягнення заборгованості в сумі 22 348 грн 60 коп. 

встановив, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Раковецької гімназії Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про стягнення заборгованості в сумі 22348 грн 60 коп.
Вирішення процесуальних питань під час розгляду справи.
Ухвалою від 17.02.26 суд постановив позовну заяву вх.№1223/26 від 11.02.26 Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" залишити без руху; надати позивачу строк для усунення недоліків, який становить п`ять днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху; встановити позивачу спосіб усунення недоліків позовної заяви шляхом зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви.
19.02.26 від позивача надійшла заява вх.№3085/26 про усунення недоліків позовної заяви із зазначенням щодо наявності у позивача/іншої особи оригіналів письмових/ електронних доказів, копії яких додано до заяви, відтак суд відповідно до приписів ст. 252 ГПК України ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (ухвала про відкриття провадження від 23.02.26).
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило. 
Відповідно до ч. 5 ст. 176 ГПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи в порядку, встановленому ст. 242 ГПК України, та з додержанням вимог ч. 4 ст. 120 цього Кодексу. За приписами ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Оскільки у відповідача відсутній електронний кабінет, ухвала про відкриття провадження у справі від 23.02.26 надсилалась відповідачу за його місцезнаходженням, яке вказане у позовній заяві і визначене у витязі з ЄДРЮОФОПГФ. 
Надсилання ухвали підтверджується відтиском штампу вихідної кореспонденції на її звороті та сформованим списком розсилки.
Відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі 04.03.26 (повідомлення про вручення поштового відправлення № 067108406140). Отже, відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.
Суд в ухвалі про відкриття провадження встановив відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву та всіх документів, що підтверджують заперечення проти позову, протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Відповідач у встановлений строк відзив не подав. Відтак, згідно з ч. 9 ст. 165 ГПК України, ч. 2 ст. 178 ГПК України суд вирішує спір за наявними матеріалами справи.
Позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у період з 01.09.25 до 31.10.25 поставив відповідачу електричну енергію загальною вартістю 40967,36 грн. Відповідач оплатив поставлену електроенергію частково, залишивши несплаченою суму 22043,78 грн. На прострочену суму заборгованості позивач відповідно до умов договору нарахував пеню, а також згідно зі ст. 625 ЦК України нарахував інфляційні втрати та 3% річних. Свою правову позицію обґрунтовує приписами ст. 509, 525, 526, 655 ЦК України, а також положеннями ЗУ "Про ринок електричної енергії".
Позиція відповідача.
Відзиву на позов не подав.
Відповідно до частини четвертої статті 13 ГПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч. 1 ст. 118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
Статтею 178 ГПК України передбачене право відповідача подати суду відзив на позовну заяву. Разом з тим, як визначено в ч. 3 цієї статті, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Поряд з цим, одним із принципів господарського судочинства відповідно до статті 2 Господарського процесуального кодексу України, є розумність строків розгляду справи судом.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку; розумним вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.
Враховуючи те, що клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило, та з огляду на відсутність у суду підстав для виклику сторін з власної ініціативи, згідно з ч. 5 ст. 252 ГПК України справа розглядається за наявними у ній матеріалами.
За приписами ч.2 ст.252 ГПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Частиною 3 статті 252 ГПК України передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Фактичні обставини справи, встановлені судом. Оцінка доказів.
Дослідивши зібрані у справі докази, оцінивши їх відповідно до приписів ст. 86 ГПК України, суд встановив, що 10.09.2025 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" (далі - Постачальник, позивач) та Раковецькою гімназією Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (далі – Споживач, відповідач) укладено договір про постачання електричної енергії споживачу № 2025/439 (далі – Договір).
Зазначений Договір підписано сторонами та скріплено їх печатками.
Відповідно до предмета Договору Постачальник зобов`язався постачати Споживачу у 2025 році електричну енергію, без розподілу Код 09310000-5 – Електрична енергія за ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник" (далі – електрична енергія / товар / електроенергія), а Споживач зобов`язався прийняти та оплатити електричну енергію на умовах цього договору.
У Додатках 1, 2 Договору Сторони погодили, що прогнозований обсяг закупівлі електричної енергії за цим Договором складає 2 608 кВт*год, а загальна вартість Договору складає разом з ПДВ 20 293,04 грн (абзац 3 пункту 5.1. Договору).
Прогнозований обсяг постачання електричної енергії в розмірі 2 608 кВт встановлено на строк з 01 вересня 2025 року по 31 грудня 2025 року включно, як це передбачено пунктом 3.1 Договору.
На виконання своїх зобов`язань за Договором, ТОВ "Волиньенергопостач" здійснив постачання електричної енергії на користь Раковецької гімназії у період з 01.09.2025 року до 31.10.2025 року на загальну суму 40967,36 грн, що підтверджується актами купівлі-продажу електричної енергії № 1771 від 30.09.2025 року та № 2002 від 31.10.2025 року, підписаними відповідачем без жодних зауважень та заперечень.
Аналізуючи обсяги фактичного споживання електричної енергії Раковецькою гімназією за вказані розрахункові періоди, судом встановлено, що за вересень 2025 року фактичне споживання склало 2 432 кВт на загальну суму 18 923,58 грн, що перевищує прогнозований місячний обсяг; за жовтень 2025 року фактичне споживання склало 2833 кВт на загальну суму 22043,78 грн, що свідчить про подальше суттєве відхилення від прогнозованих показників. 
Споживання Раковецькою гімназією електричної енергії в розмірі 5265 кВт у розрахункових періодах: з 01.09.2025 року до 30.09.2025 року (вересень 2025 року) та з 01.10.2025 року по 31.10.2025 року (жовтень 2025 року) підтверджується також листом ПрАТ "Прикарпаттяобленерго" щодо надання інформації № 50011265/52 від 28.01.2026 року.
Оскільки за два місяці постачання електричної енергії Раковецька гімназія вичерпала договірний прогнозований обсяг споживання електричної енергії, узгоджений Сторонами у Додатках 1 та 2 до Договору, подальше постачання електричної енергії стало технічно та економічно неможливим у межах даного Договору без внесення змін до його умов, що й стало підставою для припинення постачання ТОВ "Волиньенергопостач" електричної енергії з 01.11.2025 року.
Відповідно до пункту 5.13. Договору оплата за спожитий обсяг електроенергії проводиться на підставі акту приймання-передачі та за умови наявності бюджетного фінансування протягом 5 робочих днів з моменту виставлення акту приймання- передачі, але не пізніше 20-го числа, наступного за розрахунковим періодом (місяцем).
Оплата в розмірі 18923,58 грн за фактично спожиту електричну енергію у розрахунковому періоді з 01.09.2025 року по 30.09.2025 року (вересень 2025 року) здійснена Споживачем 04.11.2025 року (платіжна інструкція № 03/11/2025№276_00000/847 a1d3b-ec1c-433 від 04.11.2025 року), тобто з порушенням строків, встановлених пунктом 5.13. Договору. 
У відповідності до вимог пункту 5.13. Договору повну та своєчасну оплату за фактично спожиту електричну енергію у жовтні 2025 року Споживачу необхідно було здійснити до 20.11.2025 року включно. Згідно з даними бухгалтерського обліку по картці рахунку 3611 за період з 01.01.2025 року – 21.01.2026 року (оборотно-сальдова відомість) у Споживача перед Постачальником наявна заборгованість у розмірі 22043,78 грн, що відповідає вартості фактично спожитої електричної енергії за жовтень 2025 року.
Доказів погашення відповідачем заборгованості на зазначену суму матеріали справи не містять. 
Згідно пункту 9.2. Договору за прострочення строків оплати з вини Споживача останній сплачує Постачальнику пеню у розмірі 0,01% від суми простроченого платежу за кожен банківський день прострочення, але не більше розміру облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
На прострочену суму заборгованості позивач відповідно до умов договору нарахував 121,22 грн пені, а також згідно зі ст. 625 ЦК України - 44,09 грн інфляційних витрат та 139,51 грн 3% річних. 
Норми права та мотиви, якими суд керувався при ухваленні рішення.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 627 ЦК України, передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 Цивільного кодексу України).
Між сторонами у справі укладено договір про постачання споживачу електричної енергії.
За договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами ( ст. 714 ЦК України).
Відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею - продажем, постачанням електричної енергії регулюються ЗУ "Про ринок електричної енергії", а в частині роздрібного ринку електричної енергії - також Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 №312 (в редакції, чинної на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ПРРЕЕ). 
За приписами ч. 1 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.
За приписами ч. 3 ст. 670 ЦК України покупець, який прийняв більшу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, зобов`язаний оплатити додатково прийнятий товар за ціною, встановленою для товару, прийнятого відповідно до договору, якщо інша ціна не встановлена за домовленістю сторін.
В п. 4.7. ПРРЕЕ передбачено, що оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку.
Суд враховує, що постачання електроенергії понад обсяги, передбачені Договором, здійснено в межах строку дії Договору (п. 13.1.). За умовами п. 5.11. Договору саме на споживача було покладено обов`язок з отримання електричної енергії та її оплати в межах бюджетних призначень та фактично виділених асигнувань. 
Водночас, відповідач як замовник визначав предмет закупівлі на підставі наявної потреби і здійснював таку закупівлю. 
Відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання. Такі правові висновки викладені, зокрема, в постановах ВП ВС від 10.04.2018 у справі №12-46гс18, від 17.04.2018 у справі № 911/4249/16.
Відтак, у відповідача виникло зобов`язання з оплати фактично отриманої електроенергії відповідно до умов Договору.
Згідно зі ст. 525, 526, 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Суд встановив, що позивач поставив відповідачу електроенергію у строки, встановлені в п. 5.6 Договору, проте оплату за електроенергію на суму 22043,78 грн відповідач не здійснив.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) - ч. 1 ст. 610 ЦК України. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язання щодо оплати за поставлену електричну енергію, позивач за період з 21.11.25 до 05.02.26 нарахував 121,22 грн пені, 44,09 грн інфляційних витрат та 139,51 грн 3% річних. 
Суд перевірив правильність розрахунків позивача і встановив, що розрахунки зроблено арифметично і методологічно правильно. Заперечень щодо правильності здійснених розрахунків відповідач не подав.
Висновок суду.
За змістом ч. 1, 3ст. 74 ГК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
При цьому, відповідно до ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно зі ст.77 ГПК допустимість доказів полягає у тому, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Відповідно до ст. 79 ГПК наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. ст2 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23 серпня 2016 року у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
В контексті наведеного, суд констатує, що позовні вимоги обґрунтовані та підтверджені відповідними доказами, відтак позов слід задовольнити.
Судові витрати.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України передбачено, що судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи той факт, що позов задоволено в повному обсязі, а позовну заяву позивачем подано через підсистему "Електронний суд", у відповідності до ч.3ст.4 Закону України "Про судовий збір" витрати позивача зі сплати судового збору в сумі 2662,40грн суд покладає на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1, 4 ч. 3 ст. 123 ГПК України).
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 ГПК України).
На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивач подав договір № 22/01/26 про надання правової допомоги, предметом якого є домовленість сторін про надання правової допомоги Клієнту Адвокатом щодо захисту прав та представництва інтересів Клієнта з питання стягнення з Раковецької гімназії Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області заборгованості за договором про постачання електричної енергії № 2025/439 від 10.09.2025 року, а також акт наданих послуг №1 від 03.03.26.
Згідно пункту 2.2. Договору № 22/01/26 від 22.01.2026 року винагорода (гонорар) за цим Договором становить 8 000,00 грн (вісім тисяч гривень).
Повноваження адвоката підтверджуються ордером на надання правничої (правової) допомоги від 26.01.26, серія АС №1171276.
Отже, відповідно до вимог ч. 2, 3 ст. 126 ГПК України позивач подав докази, які підтверджують обсяг наданих послуг і виконаних робіт, та їх вартість.
За висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 03.10.19 року у справі №922/445/19 та від 21.01.21 року у справі № 925/1137/19, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Оскільки відповідно до ч. 4, 5 ст. 126 ГПК України відповідач заперечень щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката не подав, заявлена сума цих витрат у розмірі 8000 грн підлягає розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами і покладається на відповідача.
Керуючись ст. 2, 13, 53, 73, 74, 80, 86, 129, 236, 238, 240, 241, 252 Господарського процесуального кодексу України, суд
УХВАЛИВ:
задовольнити позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" до Раковецької гімназії Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про стягнення заборгованості в сумі 22348 грн 60 коп.
Стягнути з з Раковецької гімназії Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (вул. Шевченка, 67 а, с.Раковець,Івано-Франківський район, Івано-Франківська область, код ЄДРПОУ 23804646) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волиньенергопостач" (43025, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Словацького, будинок 13, квартира 4, ідентифікаційний код 44690670) 22 348,60 грн (двадцять дві тисячі триста сорок вісім гривень 60 коп), з яких 22 043,78 грн основного боргу, 121,22 грн пені, 44,09 грн інфляційних витрат; 139,51 грн 3% річних, 2662,40 грн судового збору та 8 000,00 грн витрат на правничу допомогу. 
Наказ видати після набрання рішенням законної сили. 
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено 31.03.2026 

Суддя П. А. Шкіндер