ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46228/23 Суддя (судді) першої інстанції: Білоноженко М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Ключковича В.Ю.
Суддів: Беспалова О.О., Кузьмишиної О.М.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління державної податкової служби у Вінницькій області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Вінницькій області до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№86)» про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна засновника,-
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2023 року Головне управління ДПС у Вінницькій області звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України, третя особа Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№86)», в якому просить суд надати дозвіл Головному управлінню ДПС у Вінницькій області на погашення податкового боргу Державного підприємства "Підприємство державної кримінально- виконавчої служби України (№86)" у розмірі 1 088 998,28 грн за рахунок майна Міністерства юстиції України.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що за Державним підприємством «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№86)» обліковується податковий борг у загальному розмірі 1 088 998,28 грн, заходи щодо стягнення якого не призвели до погашення боргу. Враховуючи, що засновником Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№86)» є Міністерство юстиції України, позивач просить суд надати дозвіл на погашення вказаного боргу за рахунок майна відповідача.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову Головного управління ДПС у Вінницькій області відмовлено повністю.
Суд вказав про те, що підстави для надання дозволу на погашення податкового боргу вказаного підприємства за рахунок засновника відсутні.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 року; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовну заяву ГУ ДПС у Вінницькій області до Міністерства юстиції України, про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна засновника.
Апелянт зазначив про те, що суд помилково ототожнює відповідальність боржника та його засновників, що випливає з неправильного тлумачення норм ст. 111, 112 ЦК України та ст. 97 ПК України. Суд неправильно застосував норми права, оскільки майно засновників це не майно боржника, і його стягнення регулюється іншою правовою нормою. Податкові зобов`язання мають пріоритетний характер, оскільки податковий кодекс визначає, що податки є обов`язковими платежами до бюджету, які мають перевагу над більшістю інших грошових вимог. Це підтверджується тим, що в черговості ліквідаційних виплат, передбачених ст. 112 ЦК України, податковий борг погашається одразу після виплат, пов`язаних із трудовими відносинами. Податковий кодекс України містить спеціальні норми щодо погашення боргу перед бюджетом, що має пріоритетний характер. Оскільки податковий кодекс прямо передбачає відповідальність засновників, то така відповідальність настає поза межами ліквідаційної маси боржника, а отже, черговість задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 112 ЦК України тут не застосовується. Ст. 97 ПК України не суперечить ст. 111, 112 ЦК України, тому що черговість задоволення вимог кредиторів за ст. 111, 112 ЦК України застосовується до майна самого боржника. Коли ж майна боржника недостатньо, тоді застосовується ст. 97 ПК України, відповідно до якої є можливість стягувати податковий борг за рахунок майна засновників. Таким чином, податковий орган вважає, що позиція суду є необґрунтованою, оскільки вона некоректно ототожнює майно боржника та майно його засновників. Питання про черговість задоволення вимог кредиторів вирішується не на стадії прийняття рішення суду, а на стадії його виконання. Питання черговості задоволення вимог кредиторів може бути порушено виключно на стадії виконання рішення суду, а саме під час погашення боргу ДП "Підприємство ДКВС України №86" за рахунок майна засновника. Водночас питання черговості задоволення вимог кредиторів юридичної особи не може бути порушено на стадії прийняття судового рішення про надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна засновника, оскільки на даній стадії суд лише надає дозвіл на погашення податкового боргу за рахунок майна засновника, проте процес погашення податкового боргу за рахунок майна засновника відбувається вже на стадії виконання рішення суду, де і вирішується питання черговості задоволення вимог.
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу та просить відмовити Головному управлінню Державної податкової служби у Вінницькій області у задоволенні апеляційної скарги у повному обсязі; залишити рішення Київського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі № 320/46228/23 без змін.
Керуючись частинами 1 та 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Як вбачається з матеріалів справи, на податковому обліку у Головному управління ДПС у Вінницькій області знаходиться Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№є86)", зареєстровано як суб`єкт господарювання 14.03.2000 року.
Засновником Підприємства ДП "Підприємство ДКВС України №86" є Міністерство юстиції України.
За вказаним підприємством рахується податковий борг у розмірі 1 088 998,28 грн, що складеться із наступних податків: податок на додану вартість – 713 472,21 грн, з яких 660 220,42 грн - основний платіж, 21 664,40 грн - штрафні санкції, 31 587,39 грн – пеня; земельний податок з юридичних осіб – 375 526,07 грн, з яких 348 286,47 грн - основний платіж, 952,48 грн - штрафні санкції, 26 287,12 грн - пеня.
З метою стягнення існуючого боргу, контролюючий орган звертався до суду.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі №2a-3924/10/0270 від 11.11.2010 року задоволено позов ОДПІ у м. Вінниці в сумі 779 128,30 грн.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі №2a-0270/3739/11 від 27.12.2011 року задоволено позов ОДІІ у м. Вінниці в сумі 604 071,73 грн.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі 0270/3306/12 від 06.08.2012 року задоволено позов ОДІ у м. Вінниці в сумі 170 546,43 грн.
Постановою Вінницького окружного адміністративного суду у справі №802/1192/16-а від 29.09.2016 року задоволено позов ОДП у м. Вінниці в сумі 297 461,00 грн.
14.05.2015 року відстрочено виконання постанови окружного адміністративного суду від 27.12.2011 року у справі 2-а-0270/3739/11 за позовом Вінницької ОДП до ДП "Підприємство КВС України №86" строком на 2 роки.
15.09.2015 року розстрочено виконання постанови окружного адміністративного суду від 06.08.2012 року у справі №0270/3306/12 за позовом Вінницької ОДІ до ДП "Підприємство КВС України №86" починаючи з жовтня 2015 року по вересень 2018 року.
28.03.2016 року відстрочено виконання постанови окружного адміністративного суду від 11.11.2010 року у справі №2-а-3924/10/0270 за позовом Вінницької ОДП до ДП "Підприємство ДКВС України №86" строком на 2 роки.
19.12.2016 року розстрочено виконання постанови окружного адміністративного суду від 29.09.2016 року у справі №802/1192/16 за позовом Вінницької ОДП до ДП "Підприємство ДКВС України №86", починаючи з 01.01.2017 по 29.12.2014 року.
З метою виконання даних рішень, до установ банків було направлено інкасове доручення, яке залишилися без виконання, в зв`язку із відсутністю коштів на рахунках.
Недостатність майна ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України» для погашення податкового боргу підтверджується наступними доказами:
- листом №183/0-04 від 14.04.2023 року щодо відсутності майна підприємства для погашення податкового боргу;
- листом № 2320/02-32-07-02 від 26.05.2023 року, з якого вбачається, що транспортні засоби ДП «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби №86» зареєстровані, але їх недостатньо для погашення податкового боргу, та все майно відповідно до статуту належить до сфери управління Міністерства юстиції України;
- листом №02-10/273 від 17.01.2022 року, виданого ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області, з якого вбачається, що у реєстрі машин ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області транспортні засоби ДП "Підприємство ДКВС України №86" не зареєстровані;
- інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 25.05.2023 року, з якої вбачається відсутність нерухомого майна ДП "Підприємство ДКВС України № 86".
На виконання вимог п. 87.5 ст. 87 Податкового Кодексу України, ГУ ДПС у Вінницькій області направлено ДП «Підприємство КВС України №86» лист №13360/6/02-32-13-03-17 від 19.04.2023 року щодо надання майна в податкову заставу та надання розшифровки дебіторської заборгованості, термін погашення якої уже настав, з подальшою можливістю переведення права вимоги на орган ДПС у рахунок погашення податкового боргу.
Відповідно до листа №186 від 14.04.2013 року підприємство зазначило про відсутність дебіторської заборгованості, яку можливо надати як джерело погашення податкового боргу.
Відповідно до листа № 64/5-05 від 25.08.2020 року позивача повідомлено, що наказом Міністерства юстиції України №2270/5 від 02.07.2020 року припинено шляхом ліквідації юридичну особу - Державне підприємство "Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України №86».
В зв`язку із тим, що позивачем були вичерпані засобами для стягнення податкового боргу підприємства, позивач вважає, що стягнення такого боргу необхідно проводити за рахунок майна засновника – Міністерства юстиції України.
Наведені обставини слугували підставою звернення Головного управління ДПС у Вінницькій області до суду з цим позовом.
Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до п. 95.1 ст. 95 ПК України контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Продаж майна платника податків здійснюється на публічних торгах та/або через торгівельні організації.
Відповідно до п. 87.2 ст. 87 ПК України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
Положеннями ПК України встановлено загальний порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган у певній послідовності для примусового стягнення податкового боргу.
Особливості погашення податкового боргу державних підприємств, визначені в ст. 96 ПК України.
Нормами п. 96.2 ст. 96 ПК України передбачено, що у разі якщо сума коштів, отримана від продажу внесеного в податкову заставу майна державного підприємства, яке не підлягає приватизації, у тому числі казенного підприємства, не покриває суму податкового боргу такого платника податків і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням публічних торгів, або у разі відсутності майна, що відповідно до законодавства України може бути внесено в податкову заставу та відчужено, контролюючий орган зобов`язаний звернутися до органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків, з поданням щодо прийняття рішення про:
96.2.1. надання відповідної компенсації з бюджету за рахунок коштів, призначених для утримання такого органу виконавчої влади, до сфери управління якого належить такий платник податків;
96.2.2. досудову санацію такого платника податків за рахунок коштів державного бюджету;
96.2.3. ліквідацію такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії;
96.2.4. виключення платника податків із переліку об`єктів державної власності, які не підлягають приватизації відповідно до закону, з метою порушення справи про банкрутство, у порядку, встановленому законодавством України.
96.3. Відповідь щодо прийняття одного із зазначених у пунктах 96.1 та 96.2 цієї статті рішень надсилається контролюючому органу протягом 30 календарних днів з дня направлення звернення.
Як вбачається з фактичних обставин справи, відповідно до пунктів 1.1., 1.2. розділу 1 Статуту Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№ 86), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 06.12.2016 № 3536/5, воно засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства юстиції України, що здійснює управління ним безпосередньо або через територіальні органи Міністерства юстиції України – міжрегіональні управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації та входить до складу Державної кримінально-виконавчої служби України.
Підприємство є самостійним господарюючим суб`єктом, та відповідно до Розділу 3 Статуту ДП № 86 має самостійний баланс, розрахунковий, валютний та інші рахунки в установах банків, печатку зі своїм найменуванням, а також може мати знаки для товарів і послуг, що реєструються в порядку встановленому законом.
Пунктом 2.1. Розділу 2 Статуту передбачено, що ДП № 86 утворено з метою залучення засуджених, які відбувають покарання в установах виконання покарання Державної кримінально-виконавчої служби України до суспільно-корисної праці, забезпечення їх професійно-технічного навчання та отримання прибутку від господарської діяльності.
Згідно з положеннями пунктів 3.6., 3.7. Розділу 3 Статуту ДП № 86 несе відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах належного йому майна згідно із законодавством.
Відповідно до пункту 4.1. Розділу 4 Статуту, майно ДП № 86 є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Крім того, відповідно до пунктів 4.13. та 4.16. Розділу 4 Статуту Майно ДП № 86 не може бути передано в заставу, а звернення стягнення на належне йому майно не допускається.
Розділом 8 Статуту ДП "Підприємство ДКВС України №86" передбачено, що уповноважений орган управління, яким є Міністерство юстиції України, серед іншого, приймає рішення про утворення, реорганізацію і ліквідацію ДП Підприємство ДКВС України №86".
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 02.07.2020 №2270/5 «Про припинення державного підприємства «Підприємство Державної кримінально-виконавчої служби України (№ 86)» шляхом ліквідації», враховуючи пропозиції Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, надані згідно з листом від 22.06.2020 №19/1-3769/1р, Міністерством було прийнято рішення щодо припинення ДП № 86 шляхом ліквідації, та утворена комісія з припинення вказаного підприємства шляхом ліквідації.
Тобто, органом управління ДП № 86, зважаючи на складний фінансово-економічний стан підприємства та відсутність коштів на погашення податкової заборгованості, у 2020 році була реалізована норма статті 96.2.3. Податкового кодексу України (ліквідація такого платника податків та призначення ліквідаційної комісії).
Статтею 97 ПК України регламентовано порядок погашення грошових зобов`язань або податкового боргу в разі ліквідації платника податків, не пов`язаної з банкрутством.
Згідно з пунктом 97.1 статті 97 Податкового кодексу України під ліквідацією платника податків розуміється ліквідація платника податків як юридичної особи або державна реєстрація припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрація у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), внаслідок якої відбувається закриття їх рахунків та/або втрата їх статусу як платника податків відповідно до законодавства.
Відповідно до п.97.2 ст.97 Податкового кодексу України у разі якщо власник або уповноважений ним орган приймає рішення про ліквідацію платника податків, не пов`язану з банкрутством, майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України.
Положеннями п. 97.3 ст.97 Податкового кодексу України передбачено, що у разі якщо внаслідок ліквідації платника податків частина його грошових зобов`язань чи податкового боргу залишається непогашеною у зв`язку з недостатністю майна, така частина погашається за рахунок майна засновників або учасників такого підприємства, якщо вони несуть повну або додаткову відповідальність за зобов`язаннями платника податків згідно із законом, у межах повної або додаткової відповідальності, а в разі ліквідації філії, відділення чи іншого відокремленого підрозділу юридичної особи - за рахунок юридичної особи незалежно від того, чи є вона платником податку, стосовно якого виникло грошове зобов`язання або виник податковий борг такої філії, відділення, іншого відокремленого підрозділу.
Так, загальні підстави, порядок ліквідації юридичної особи та порядок задоволення вимог кредиторів визначений нормами Цивільного кодексу України.
Згідно з п.1 ч.1 статті 110 Цивільного кодексу України юридична особа ліквідується за рішенням її учасників, суб`єкта управління державної або комунальної власності або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв`язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами
Ст. 111 Цивільного кодексу України визначено, що ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред`явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред`явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.
Проміжний ліквідаційний баланс затверджується ліквідаційною комісією (ліквідатором) юридичної особи.
Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.
У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.
Відповідно до ч.1 ст.112 Цивільного кодексу України у разі ліквідації платоспроможної юридичної особи вимоги її кредиторів задовольняються у такій черговості:
1) у першу чергу задовольняються вимоги щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, та вимоги кредиторів, забезпечені заставою чи іншим способом;
2) у другу чергу задовольняються вимоги працівників, пов`язані з трудовими відносинами, вимоги автора про плату за використання результату його інтелектуальної, творчої діяльності;
3) у третю чергу задовольняються вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів);
4) у четверту чергу задовольняються всі інші вимоги.
Частиною 3 статті 105 Цивільного кодексу України визначено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до ПК України призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи (частина п?ята статті 105 Цивільного кодексу України).
Згідно з пунктом 4 Наказу № 2270/5, встановлено строк для заявления вимог кредиторами - два місяці з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення ДП № 86.
Відповідно до відомостей, що містяться у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, вимоги кредиторів ДП № 86 розглядалися до 8 вересня 2020 року.
Матеріали справи містять перелік пред`явлених кредиторами вимог та результати їх розгляду, затверджений головою Комісії з припинення Державного підприємства «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 86» шляхом ліквідації, відповідно до якого кредиторська заборгованість зі сплати податків та зборів ДП № 86 включена у третю чергу погашення заборгованості, відповідно до ст. 112 Цивільного кодексу України (лист голови Комісії з припинення ДП № 86 від 30.05.2023 № 196/0-04).
Згідно з ч.4,5 ст.112 Цивільного кодексу України вимоги кредитора, заявлені після спливу строку, встановленого ліквідаційною комісією для їх пред`явлення, задовольняються з майна юридичної особи, яку ліквідовують, що залишилося після задоволення вимог кредиторів, заявлених своєчасно.
Вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звертався до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, саме після погашення вимог кредиторів першої та другої черги за рахунок коштів, одержаних ліквідаційною комісією від продажу майна платника податків, можуть бути задоволені вимоги позивача про відшкодування заборгованості перед бюджетом зі сплати податків та зборів.
Норми статті 97 Податкового кодексу України є спеціальними нормами, які встановлюють особливості погашення податкового боргу у разі ліквідації платника податків, не пов`язаної з банкрутством.
Надання дозволу на погашення боргу за рахунок майна засновника, призводить до порушення порядку черговості задоволення вимог кредиторів, встановленої ст.112 ЦК України, що, в свою чергу, порушує приписи ст. 97 Податкового кодексу України.
Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Державне підприємство «Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України (№86)» на момент винесення судом рішення перебуває в стані припинення.
Отже, відповідачем прийнято рішення про ліквідацію платника податків, що не пов`язана з банкрутством, а тому майно зазначеного платника податків використовується у черговості, визначеній відповідно до законів України, зокрема, Цивільного кодексу України.
Оскільки вимоги щодо податків, зборів (обов`язкових платежів) задовольняються у третю чергу, а позивачем не надано доказів задоволення вимог кредиторів ДП № 86, що відносяться до першої та другої черги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що підстави для надання дозволу на погашення податкового боргу вказаного підприємства за рахунок засновника відсутні.
Частиною першою статті 619 Цивільного кодексу України визначено, що договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи.
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» підприємства установ виконання покарань є державними підприємствами, які здійснюють господарську діяльність та професійно-технічне навчання засуджених.
Враховуючи вимоги статей 73 та 74 Господарського кодексу України, державні підприємства Державної кримінально-виконавчої служби України є державними унітарними підприємствами та діють як державні комерційні підприємства. 
Вимоги статей 74 – 75 Господарського кодексу України визначають правовий статус державного комерційного підприємства, яке за змістом цих норм відповідає за своїми зобов`язаннями самостійно.
Відповідно до частини першої статті 74 Цивільного кодексу України державне комерційне підприємство є суб`єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.
За приписами частини третьої статті 96 Цивільного кодексу України учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобов`язаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобов`язаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом.
Як вірно наголошує відповідач, держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, не несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями державного комерційного підприємства.
Зважаючи на викладене у сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог Головного управління ДПС у Вінницькій області.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Вінницькій області залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі № 320/46228/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя доповідач: В.Ю. Ключкович

Судді: О.О. Беспалов

О.М. Кузьмишина