ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 533/73/25  Номер провадження 22-ц/814/1091/26	Головуючий у 1-й інстанції Козир В. П.  Доповідач ап. інст. Дорош А. І.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого – судді – доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Станіслава Миколайовича 

на рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2025 року, ухвалене суддею Козир В. П., повний текст рішення складений – 07 жовтня 2025 року

у справі за позовом представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Станіслава Миколайовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

24.01.2025 представник ОСОБА_1 – адвокат Шевченко С.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому просив суд: - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 967,63 грн - різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , та сумою страхового відшкодування; - стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн; стягнути з відповідача понесені судові витрати у розмірі 20 211,20 грн, які складаються зі сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн, витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 4 000,00 грн та витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 15 000,00 грн. 

Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.08.2024 приблизно о 14.20 год ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись на 73 км автодороги М-22 Полтава-Олександрія у селі Підгорівка Кременчуцького району, порушуючи вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху України та вимоги дорожньої розмітки 1.1, здійснював обгін на перехресті автомобіля «Renault Megan», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка рухалася у попутному із відповідачем напрямку та розпочала здійснювати поворот ліворуч на автодорогу у напрямку до селища Козельщина Кременчуцького району, та допустив зіткнення із даним автомобілем. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений автомобіль позивача та позивачу було завдано матеріальні збитки. 24.10.2024 постановою Козельщинського районного суду Полтавської області у справі №533/789/24 за даним фактом ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та до нього було застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/790/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за даним фактом було закрите на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вчинення відповідачем адміністративного правопорушення та, як наслідку, пошкодження автомобіля, позивачу ОСОБА_1 було спричинено матеріальну та моральну шкоду, які, відповідно, виразилася у необхідності нести витрати на ремонт пошкодженого автомобіля та у сильних душевних переживаннях через пошкодження належного позивачеві майна. У зв`язку з тим, що відповідачем не було застраховано цивільно-правову відповідальність відповідно до вимог законодавства, позивач звернулася до МТСБУ зі заявою про здійснення регламентної виплати, яку отримала у розмірі 50 213,62 грн. З метою встановлення реального розміру заподіяної шкоди позивач звернулася до судового експерта, який за результатами проведення транспортно–товарознавчого дослідження надав висновок, відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 60 503,21 грн, а вартість відновлювального ремонту транспортного засобу без урахування коефіцієнту фізичного зносу складає 124 181,25 грн. ОСОБА_1 пошкодженням належного їй автомобіля було заподіяно матеріальну шкоду та для відновлення свого порушеного права (відновлення автомобіля до стану, в якому той знаходився перед пошкодженням) необхідно витратити грошові кошти на проведення повного відновлювального ремонту у сумі 124 181,25 грн. Матеріальну шкоду позивачеві було заподіяно внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 . Тобто стягненню підлягає 73 967,63 грн із розрахунку 124 181,25 грн - вартості відновлювального ремонту; 50 213,62 грн суми регламентної виплати, оскільки відшкодування завданої матеріальної шкоди з урахуванням коефіцієнту зносу на заміну деталей не забезпечить відновлення прав позивача у попереднє становище, яке існувало до порушення такого його права. Позивачу завдано моральної шкоди, оскільки, по-перше, їй спричинена майнова шкода у розмірі, що є для неї значним, по друге, з моменту дорожньо-транспортної пригоди вона не змогла відновити пошкоджений автомобіль до стану, в якому той знаходився перед дорожньо-транспортною пригодою, що кожен день нагадує про той неприємний інцидент, пов`язаний із пошкодженням автомобіля, порушення її прав, а також той факт, що вже п`ять місяців пройшло з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а їй відшкодовано менше 50% від загальної суми, яка необхідна їй для відновлення автомобіля. Представник позивача вважав, що у даному випадку справедливим відшкодуванням моральної шкоди буде стягнення з відповідача моральної у розмірі 15 000,00 грн.

Рішенням Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 листопада 2025 рокупозовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних позовних вимог: Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування матеріального збитку – 10 289,59 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок відшкодування моральної шкоди – 10 000,00 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у загальній сумі 3 013,47 грн, у тому числі: судовий збір у сумі 276,27 грн; витрати на професійну правничу допомогу у сумі 1824,80 грн; витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 912,40 грн.
Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 228,10 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд першої інстанції вважав слушними зауваження представника відповідача щодо розміру матеріального збитку, пред`явленого до стягнення. Так, зі вступної частини висновку експерта вбачається, що на вирішення експерту постановлено було таке питання: яка вартість матеріального збитку власнику автомобіля Renault Megane, № НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження у ДТП, яка сталася 16.08.2024? Висновок експерта на поставлене питання є однозначним – 60 503,21 грн. Те, що з додатку №1 до висновку «Калькуляція ремонту» вбачається, що вартість ремонту автомобіля (яка бралася за основу для розрахунку експертом вартості матеріального збитку) становить 124 181,25 грн, не змінює відповідь експерта (висновок) на поставлене перед ним питання, адже позивач чи її представник самостійно формулювали питання для експертного дослідження та не позбавлені були можливості на вирішення експерта поставити питання в іншій редакції, якщо планували пред`явити до стягнення з відповідача не вартість матеріального збитку, а вартість відновлювального ремонту. Отже суд першої інстанції вважав, що доведений розмір збитків позивачу становить 60 503,21 грн, а різниця, відповідно, між вартістю матеріального збитку та регламентною виплатою МТСБУ становить 10 289,59 грн (60 503,21 – 50 213,62 = 10 289,59), а не 73 967,63 грн, як уважали позивач та її представник. Ураховуючи вищевикладене, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги слід задовольнити частково на суму 10 289,59 грн. У стягненні 63 678,04 грн слід відмовити (73 967,63 – 10 289,59 = 63 678,04). 
Заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним. Керуючись принципом справедливості, виваженості, розумності, суд першої інстанції дійшов до висновку, що від неправомірних дій відповідача позивач дійсно зазнала моральних страждань та задовольнив позовні вимоги в цій частині частково у розмірі 10 000,00 грн. У задоволенні решти позовних вимог (5 000,00 грн) у цій частині суд першої інстанції відмовив. На переконання суду першої інстанції, такий розмір є розумним, справедливим та співмірним понесеним позивачем стражданнями, внаслідок вчинення відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, та зважаючи на поведінку відповідача у подальшому (невжиття ним заходів з метою добровільного відшкодування шкоди). 
Зважаючи на відсутність доказів щодо вартості правничої допомоги у кожній з справ, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж позивача на користь адвоката за договором, здійснений 20.09.2024 у сумі 8 000,00 грн, стосується даної справи. Така сума витрат є документально підтвердженою, співмірною зі складністю даної справи та обсягом правничої допомоги, наданої адвокатом; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); значенням справи для сторін та їх поведінку. Оскільки позовна заява позивача підлягає задоволенню частково (22,81% від загальної ціни позову), то на підставі п. 3 ч. 2 ст. 141, ст. 137 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 1824,80 грн (8 000,00 грн х 22,81% = 1824,80 грн). На думку суду першої інстанції, судові витрати, понесені позивачем, у такому розмірі відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими. Решту суми витрат (6 175,20 грн) слід залишити за позивачем. На думку суду першої інстанції, судові витрати у заявленому розмірі, понесені третьою особою, відповідають критеріям реальності (їх дійсності та необхідності), розумності та не є явно несправедливими та обтяжливими для відповідача. Розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову. 
Оскільки третя особа підтримувала позивача, та суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги частково, то на підставі ч. 12, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь МТСБУ слід стягнути понесені третьою особою витрати на правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 228,10 грн (1000,00 х 22,81% = 228,10). 
Розмір витрат на залучення експерта належним чином підтверджено позивачем, такий розмір є співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом, зі сторони відповідача клопотання про зменшення витрат на оплату послуг експерта заявлено не було. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума витрат на залучення експерта пропорційно до розміру задоволених позивних вимог у сумі 912,40 грн (4 000,00 х 22,81% = 912,40). Решту суми витрат слід залишити за позивачем.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Шевченко С.М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати і ухвалити нове рішення, який задовольнити позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 звернулася у суд із позовною заявою про стягнення із відповідача ОСОБА_2 саме різниці між вартістю відновлювального ремонту, який згідно із описаним судом першої інстанції висновком експерта був визначений на рівні 124 181,25 грн, та 50 213,62 грн - сумою регламентної виплати, оскільки відшкодування завданої матеріальної шкоди, з урахуванням коефіцієнту зносу на заміну деталей, не може забезпечити відновлення прав позивача у попереднє становище, яке існувало до порушення такого її права. Висновком експерта №149 від 25.09.2024 було встановлено вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу у розмірі 124 181,25 грн. При поданні позовної заяви також було заявлено клопотання про виклик у судове засідання та допит експерта ОСОБА_3 для роз`яснення наданого ним висновку №149 від 25.09.2024, оскільки дійсно у резолютивній частині висновку не було окремим рядком зазначено розмір вартості відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування коефіцієнту зносу на заміну запчастин, хоча дана величина була визначена експертом під час проведення дослідження. Проте судом першої інстанції в ході підготовчого судового засідання було розглянуто дане клопотання та постановлено протокольну ухвалу, без виходу у нарадчу кімнату, якою у задоволенні клопотання представника позивача про виклик експерта було відмовлено. При цьому, мотивуючи відмову у задоволенні клопотання про виклик експерта, суддя зазначила що їй все зрозуміло, в тому числі, і де саме у висновку експерта визначено вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megan», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без урахування коефіцієнту фізичного зносу. Тобто, постановляючи судове рішення у даній справі суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, тобто вважав не доведеним факт заподіяння позивачу матеріальної шкоди у розмірі 124 181,25 грн, що дорівнює саме вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнту фізичного зносу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Сердюк О.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що з копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вбачається, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; рік випуску 2010 (а.с. 13).

Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-220868525, у період з 13.05.2024 по 12.05.2025 транспортний засіб «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 320 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну - 160 000,00 грн; франшиза – 0,00 грн (а.с. 15).

Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/789/24 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу (а.с. 16-18).

З цієї ж постанови суду вбачається, що 16.08.2024 о 14 годині 20 хвилин на автомобільній дорозі М-22 «Полтава-Олександрія», 73 км, у селі Підгорівка, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , громадянин ОСОБА_2 здійснив обгін транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, а саме на перехресті, при цьому, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка в той момент здійснювала поворот ліворуч на перехресті. У результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Окрім цього у постанові суду першої інстанції міститься посилання як на доказ, наданий працівниками поліції до матеріалів справи про адміністративне правопорушення, - схему місця дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 16.08.2024 о 14 годині 20 хвилин на автомобільній дорозі М-22 «Полтава-Олександрія», 73 км, у с. Підгорівка, відповідно до якої транспортний засіб – легковий універсал – «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , отримав механічні пошкодження, а саме переднє праве крило, передній бампер, права передня та задні двері, права стойка, заднє праве крило, молдінги крила та дверей з правої сторони, передній правий диск, задній лівий диск», транспортний засіб – легковий – «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , отримав механічні пошкодження, а саме: передня ліва фара, передній бампер, диск і шина передня ліва, переднє ліве крило, дзеркало заднього виду з лівої сторони, передня ліва дверка, протитуманна ліва фара.

За висновком суду у справі №533/789/24, в діях громадянина ОСОБА_2 міститься склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки останній як учасник дорожнього руху допустив порушення Правил дорожнього руху (підпункт «а» п. 14.6), що спричинило пошкодження транспортного засобу потерпілої.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.05.2025 постанову судді Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/789/24 залишено без змін (а.с. 137-140).

Доказів страхування цивільно-правової відповідальності відповідача як особи, винної у скоєнні ДТП, матеріали справи не містять.

Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/790/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 19-20).

З листа МТСБУ у справі №107717 вбачається, що МТСБУ розглянуло справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної у результаті дорожньо-транспортної пригоди (ДТП), яка мала місце 16.08.2024 о 14 годині 20 хвилин за участю транспортного засобу марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , та прийняло рішення про виплату відшкодування шкоди у розмірі 50 213,68 грн (а.с. 22).

Відповідно до висновку експерта від 25.09.2024 №149, виконаного за заявою ОСОБА_1 , вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження ДТП, яка сталась 16.08.2024, складає 60 503,21 грн (а.с. 23-28).

Згідно з калькуляцією ремонту після ДТП, що є додатком №1 до висновку експерта №149 від 25.09.2024, загальна вартість ремонту складає 124 181,25 грн (а.с. 29-30).

На фототаблиці, яка є додатком №2 до висновку експерта №149 від 25.09.2024, зафіксовані пошкодження транспортного засобу «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 31-36).

У протоколі огляду транспортного засобу №149, що є додатком №4 до висновку експерта, наведено характер пошкоджень, отриманих транспортним засобом «Renault Megane», реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 38).

З платіжної інструкції від 23.09.2024 №0.0.3902388322.1 вбачається, що ОСОБА_1 сплатила кошти ФОП ОСОБА_3 у розмірі 4 000,00 грн з призначенням платежу: судова транспортно-товарознавча експертиза «Renault Megane» № НОМЕР_1 (а.с. 40).

З матеріалів справи вбачається, що 16.08.2024 відбулася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю автомобіля під керуванням відповідача ОСОБА_2 та автомобіля під керуванням позивачки (потерпілої) ОСОБА_1 .

У результаті ДТП транспортний засіб під керуванням потерпілої - позивача ОСОБА_1 було пошкоджено, а позивача, відповідно, завдано матеріальних збитків.

Матеріальні збитки позивачу ОСОБА_1 завдані у результаті протиправних дій відповідача ОСОБА_2 , що полягають у порушенні ним п. 14.6 ПДР (пп. а).

Такі обставини встановлені постановою суду, яка набрала законної сили, та є обов`язковою у відповідності до приписів ч. 6 ст. 82 ЦПК України для суду, що розглядає дану справу про правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову.

Відповідачем не надано доказів наявності у нього страхового полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Доказів добровільної сплати завданої шкоди позивачу відповідач до суду також не надав.

У зв`язку з тим, що на момент настання ДТП відповідач не мав чинного договору страхування цивільно-правової відповідальності, МТСБУ було прийнято рішення здійснити регламентну виплату на користь позивача (потерпілої особи) у сумі 50 213,62 грн на підставі положень ст. 29 Закону України №1961-IV.

Висновком експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження підтверджено, що вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Renault Megane», № НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження ДТП, яка сталась 16.08.2024, складає 60 503,21 грн.

У даній справі позивачем доведено наявність усіх обов`язкових елементів для відшкодування шкоди відповідачем, а саме наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки відповідача як заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Доведено належними та достатніми доказами, що завдані збитки настали внаслідок протиправних дій відповідача, та доведено безпосередній причинний зв`язок між діями відповідача та заподіянням шкоди.

Зі сторони позивача на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1) договір про надання правової допомоги від 19.08.2024 №69/24, укладений між адвокатом Шевченком С.М. та ОСОБА_1 (а.с. 42-43), відповідно до якого адвокат зобов`язується надавати правову допомогу замовнику в якості захисника під час розгляду справи про притягнення замовника до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУПАП згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР №112974 та як представника потерпілої у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП відносно ОСОБА_2 , та під час процедури стягнення страхового відшкодування та матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля замовника під час ДТП, яка мала місце 16.08.2024 на автодорозі Полтава - Олександрія у с. Підгорівка Кременчуцького району Полтавської області (п. 1.1); загальний розмір оплати по даному договору складає 15 000,00 грн (п. 3.2); 2) рахунок-фактуру №69/24 від 19.08.2024, відповідно до якого юридичні послуги відповідно до договору №69/24 від 19.08.2024 складають 15 000,00 грн (а.с. 44); 3) копії квитанцій, відповідно до яких ОСОБА_1 сплатила кошти ФОП ОСОБА_5 у загальному розмірі 15 000,00 грн (а.с. 45-47); 3) детальний опис наданих послуг, відповідно до якого адвокатом Шевченко С.М. було надано ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, а саме: 1) усна консультація із загальних питань права, що стосуються конкретної ситуації клієнта щодо можливості пред`явлення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 2) участь у розгляді справ про адміністративне правопорушення №533/789/24 та №533/790/24, отримання копій постанов суду у даних справах; 3) підготовка позовної заяви з додатками, роздруківка у 5 примірниках (а.с. 9).

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погодився з таким розміром правової допомоги, заявленої до стягнення, та звертав увагу суду, що позивач вимагає компенсації за всі юридичні послуги, які вона, нібито, отримувала протягом останніх півроку.

Водночас відповідач не довів, що в його діях немає вини у заподіянні шкоди.

Посилання представника відповідача на п. 5.2 Методики суд першої інстанції вважав безпідставним, адже відповідно до положень наведеного пункту виклик заінтересованих осіб для технічного огляду зі зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату, - у разі потреби, а не в обов`язковому порядку.

Доводи представника відповідача про те, що не всі пошкодження автомобіля виникли у результаті ДТП, є недоведеним припущенням. Адже відповідач та представник відповідача не позбавлені були можливості заявити клопотання про призначення повторної експертизи за наявності сумнівів у висновку експерта, наданого стороною позивача.

Безпідставними є й твердження зі сторони відповідача про те, що у додатку №3 до висновку експерта вказано, що автомобіль обладнаний автоматичною трансмісією та є іншої комплектації, що, на думку сторони відповідача, свідчить про наявність маніпулювання з боку експерта з метою завищення вартості ремонту автомобіля. Так, з дослідницької частини висновку (а.с. 27) та зі самого додатку №3 до висновку вбачається, що у додатку №3 «Бюлетень авто товарознавця» наведено ціну ідентичного (аналогічного) автомобіля з метою визначення ринкової вартості пошкодженого автомобіля на підставі загальної формули для коригування ринкової вартості колісного транспортного засобу.

Висновок експерта не викликає сумнівів у його об`єктивності та обґрунтованості, складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України «Про судову експертизу», а тому приймається до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження розміру завданого позивачці матеріального збитку.
Відповідач та/або його представник, враховуючи принцип змагальності сторін, не скористалися своїм правом на спростування наведеного та зі свого боку будь-яких експертних висновків не надали, у тому числі і не ставили перед судом питання щодо призначення у справі повторної чи додаткової експертизи.

Суд за загальним правилом статті 89 ЦПК України, надаючи оцінку висновку експерта, складеному на замовлення позивачки, як доказу у сукупності з іншими наявними у матеріалах справи доказами, встановив, що висновок не викликає сумнівів у його об`єктивності і обґрунтованості; висновок складений особою, яка відповідає вимогам, встановленим Законом України “Про судову експертизу”; предметом висновку є дослідження обставин, які входять до предмета доказування у цьому спорі; висновок не містить суперечностей між дослідницькою частиною та підсумковим висновком; узгоджується з іншими матеріалами справи, а тому суд приймає його до уваги як належний та допустимий доказ у розумінні статей 77, 78 ЦПК України на підтвердження розміру завданих матеріальних збитків.

Посилання представника відповідача на висновки Верховного Суду у справі №352/1384/18 (постанова від 02.02.2022), де вирішувалося питання порядку переходу до страховика права вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, є безпідставними, адже обставини наведеної справи не є релевантними до обставин даної справи.

Висновкам Верховного Суду у справі №914/1319/16 (постанова від 14.06.2017), на яку також посилався представник відповідача, аргументуючи відзив, а також висновкам Верховного Суду, на які посилався представник позивача у позовній заяві, висновки суду у даній справі не суперечать.

Позивач просила загалом стягнути з відповідача 15 000,00 грн, обґрунтовуючи це тим, що їй завдано моральної шкоди, оскільки по-перше їй спричинена майнова шкода у розмірі, що є для неї значним, по-друге, з моменту дорожньо-транспортної пригоди вона не змогла відновити пошкоджений автомобіль до стану, у якому той знаходився перед дорожньо-транспортною пригодою, що кожен день нагадує про той неприємний інцидент, пов`язаний із пошкодженням автомобіля, порушення її прав, а також той факт, що вже п?ять місяців пройшло з моменту дорожньо-транспортної пригоди, а їй відшкодовано менше 50% від загальної суми, яка необхідна їй для відновлення автомобіля. При цьому, позивачеві невідомо, коли б відповідач самостійно вирішив б відновити її права, попри свій обов`язок.

Факт вчинення відповідачем ОСОБА_2 дорожньо-транспортної пригоди, у результаті якої було пошкоджено транспортний засіб, винуватість ОСОБА_2 у вчинення автопригоди, порушенні ним Правил дорожнього руху та пошкодженні майна позивачки є встановленим на підставі постанови судді Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/789/24.

Такі обставини, встановлені стосовно відповідача постановою суду в адміністративній справі, не підлягають доказуванню у даній справі, та не спростовані відповідачем (ч. 5 ст. 82 ЦПК). У відповідності до ч. 6 ст. 82 ЦПК України така постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої прийнято постанова суду у питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до детального опису наданих послуг адвокатом Шевченко С.М. було надано ОСОБА_1 професійну правничу допомогу, а саме: 1) усна консультація із загальних питань права, що стосуються конкретної ситуації клієнта щодо можливості пред`явлення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; 2) участь у розгляді справ про адміністративні правопорушення №533/789/24 та №533/790/24, отримання копій постанов суду у даних справах; 3) підготовка позовної заяви з додатками, роздруківка у 5 примірниках (а.с. 48).

Вартості кожної з послуг окремо адвокатом не зазначено. Сума гонорару адвоката за участь у трьох справах: №533/789/24, №533/790/24 та №533/73/25 – є загальною – 15 000,00 грн. З копій платіжних інструкцій також убачається, що позивач оплачувала поступово за отриману нею в адміністративних справах (№533/789/24, №533/790/24) та у даній цивільній справі (№533/73/25) правничу допомогу, а саме: 13.08.2024 – 4 000,00 грн; 19.08.2024 – 3 000,00 грн; 20.09.2024 – 8 000,00 грн.

Зі сторони третьої особи на підтвердження витрат на правничу допомогу було надано такі докази (копії): 1) договір №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12.10.2021 (а.с. 75-80), укладений між Моторне (транспортне) страхове бюро України (замовник) та Адвокатським об`єднанням «ІНС.ЛОУ ГРУП» (виконавець), відповідно до умов якого замовник доручає, а виконавець за винагороду приймає на себе зобов`язання надавати послуги у сфері права (далі - послуги) (п. 1.1); вартість послуг, що надаються виконавцем у справах, у яких замовник є відповідачем (співвідповідачем, цивільним відповідачем) або третьою особою, а також в інших випадах, визначається наступним чином: 1000,00 грн – у справі, в якій замовник є третьою особою (п. 5.2.1); оплата здійснюється замовником шляхом перерахування суми винагороди на рахунок виконавця на підставі акту приймання-передачі наданих послуг, який складається виконавцем раз на місяць та передається замовнику у місяці, наступному за звітним, у двох екземплярах разом із матеріалами справи (п. 5.3); 2) додаткову угоду від 28.12.2021 до договору №4.1/12-10/2021 про надання послуг у сфері права від 12.10.2021 (а.с. 80 (на звороті) -81), у відповідності до якої викладено пункт 4.17 у такій редакції: «Виконавець зобов`язаний щомісячно до 15 числа кожного місяця направити замовнику погоджені акти виконаних робіт підписані у сервісі «Вчасно»; 3) додаткову угоду від 05.02.2025 (а.с. 82), відповідно до якої замовником передано, а виконавцем прийнято на ведення від імені замовника справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 88 967,63 грн, де МТСБУ є третьою особою.

Такі докази були направлені відповідачу (а.с. 87).

Відповідач клопотання про зменшення розміру витрат третьої особи на правничу допомогу з підстав їх неспівмірності до суду не подав.

Відповідно до платіжної інструкції від 23.09.2024 №0.0.3902388322.1 ОСОБА_1 сплатила кошти ФОП ОСОБА_3 у розмірі 4 000,00 грн з призначенням платежу: судова транспортно-товарознавча експертиза «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Частинами першою та другою статті 22 Цивільного кодексу України (ЦКУ) визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За статтею 23 ЦКУ особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:
1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;
2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;
3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;
4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦКУ майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ч. 1 ст. 1167 ЦКУ моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦКУ джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів... Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 188 ЦКУ).
Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV (тут та надалі – у редакції, чинній на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди, - Закон №1961-IV) з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

При використанні транспортного засобу в дорожньому русі особа, яка керує ним, зобов`язана мати при собі страховий поліс (сертифікат). Страховий поліс пред`являється посадовим особам органів, визначених у пункті 21.2 цієї статті, на їх вимогу (п. 21.3). У разі експлуатації транспортного засобу на території України без наявності чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності особа несе відповідальність, встановлену законом (п. 21.4).

Відповідно до підпункту ґ пункту 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ), потерпілі (стаття 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п. 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 №142/5/2092 (далі по тексту рішення – Методика), у цій Методиці наведені нижче поняття вживаються у такому значенні:
- аварійне пошкодження - будь-які пошкодження, крім експлуатаційних, особливістю яких є механізм їх утворення внаслідок контактування зі сторонніми об`єктами, у тому числі вибоїнами чи просіданнями дорожнього покриття на проїжджій частині, що призвело до деформації чи руйнування і відповідно до необхідності ремонту чи заміни складника, або контактування з агресивним середовищем, що призвело до необхідності ремонту (заміни) складника. Події, що призвели до аварійних пошкоджень, як правило, потребують інформування про них відповідних державних органів згідно із законодавством;
- відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин;
- експлуатаційний знос - утрата елементами конструкції КТЗ своїх початкових технічних характеристик, споживчих властивостей або придатності внаслідок дії умов експлуатації та впливу навколишнього природного середовища;
- фізичний знос КТЗ (його складників) - утрата вартості КТЗ (його складників), яка зумовлена частковою або повною втратою первісних технічних та технологічних якостей КТЗ (його складників) порівняно з вартістю нового подібного КТЗ (його складників).

Згідно з п. 2.3 Методики вартість відновлювального ремонту КТЗ визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого КТЗ.

Відповідно до п. 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно з Законом «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Саме такий правовий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 у справі №754/1108/15-ц.

Схожий правовий висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 17.01.2020 (справа №916/2554/17), відповідно до якого відповідач як власник транспортного засобу, водія якого визнано винним у дорожньо-транспортній пригоді, згідно зі статтями 1187, 1194 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, яка підлягає зменшенню на суму франшизи.

Також у постанові від 05.12.2018 (справа №752/19570/15-ц) Касаційний цивільний суд Верховного Суду зробив висновок, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Також Верховний Суд у постанові від 07.07.2020 у справі №910/4790/19 зробив такий висновок: страховик відповідальності винної у ДТП особи на підставі спеціальної норми - статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі статті 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

У відповідності до положень частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Верховний Суд у справі №910/7328/23 (постанова від 16.07.2024) зазначив, що відсутність представника замовника при проведенні експертного дослідження не може саме по собі вказувати на наявність перешкод у його проведенні, недостовірність дослідження та висновку експерта. Як положення Закону України «Про судову експертизу» (обов`язки судового експерта) та «Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затверджена наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 за №53/5, так і ГПК України не передбачає обов`язкову участь іншого учасника справи при проведенні експертного дослідження (п. 7.59).

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування у справі, наряду з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом. Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17 та у постанові від 15.06.2021 у справі №916/2479/17.

До того ж, при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з`ясувати достатність поданих експертові об`єктів дослідження; повноту відповідей на поставлені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи (схожа правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №520/8073/16, від 12.02.2020 у справі №457/906/17, від 15.06.2021 у справі №916/2479/17, від 07.06.2022 у справі №916/302/16).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12.07.2007).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22.04.2019 у справі №761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження власного майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

У відповідності до ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Суд також має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц).

19.04.2024 у справі №916/101/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду виснував, що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:
1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 126 ГПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;
2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення або чи заявлення неспівмірно нижчою суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами (п. 43).

У постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України (п. 63).

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 55/9215/15-ц) (п. 67).

Вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (п. 68).

Також згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6-9 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є: - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 73 967,63 грн - різниці між вартістю відновлювального ремонту автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , 124 181,25 грн та сумою страхового відшкодування 50 213,62 грн (50 213,68 грн у дійсності); - стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Частиною першою статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що покладення обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону №1961-IV).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, що згідно із цим договором або Законом №1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №760/15471/15-ц, провадження №14-316цс18).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Отже, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Статтями 28, 29 Закону №1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.12.2019 у справі №522/15636/16-ц (провадження №61-1819св17), на які послався заявник на обґрунтування підстави касаційного оскарження судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:
- у справі №6-691цс15: правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати);
- у справі №522/15636/16-ц: виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, Законом №1961-IV покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Отже, якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків) (пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»). Враховуючи викладене, правильним є висновок апеляційного суду про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суд України від 02.12.2015 у справі №6-691цс15).

Подібні за змістом висновки сформульовані також в постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №344/3008/17 (провадження №61-26423св18), від 15.10.2020 у справі №755/7666/19 (провадження №61-10010св20), від 16.02.2022 у справі №709/370/20 (провадження №61-16320св20).

Згідно матеріалів справи встановлено та не заперечується учасниками справи, що 16.08.2024 о 14 годині 20 хвилин на автомобільній дорозі М-22 «Полтава-Олександрія», 73 км, у селі Підгорівка, керуючи транспортним засобом «Volkswagen Touareg», державний номерний знак НОМЕР_2 , громадянин ОСОБА_2 здійснив обгін транспортного засобу, який рухався в попутному напрямку, а саме на перехресті, при цьому, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки 1.1, внаслідок чого сталося зіткнення з транспортним засобом «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , яка в той момент здійснювала поворот ліворуч на перехресті. У результаті зіткнення транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п. 14.6 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 10.10.2001 №1306, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/789/24 визнано винним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного штрафу (а.с. 16-18).
Постановою Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/790/24 провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу і події адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (а.с. 19-20).

Постановою Полтавського апеляційного суду від 15.05.2025 постанову судді Козельщинського районного суду Полтавської області від 24.10.2024 у справі №533/789/24 залишено без змін (а.с. 137-140). 

Відповідно до копії полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-220868525 у період з 13.05.2024 по 12.05.2025 транспортний засіб «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , був забезпечений. Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, - 320 000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну, - 160 000,00 грн; франшиза – 0,00 грн (а.с. 15).

ОСОБА_1 після ДТП, виконуючи алгоритм дій, встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування, звернулася з заявою про настання страхового випадку до МТСБУ.

Згідно листа МТСБУ слідує, що відповідно до п.41.1. ст.41 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 50 213,68 грн (а.с. 22).

Згідно доводів позовної заяви, ОСОБА_1 не заперечує, що МТСБУ виплатило їй страхове відшкодування у розмірі 50 213,68 грн (а.с. 22).

Також ОСОБА_1 21.09.2024 для визначення розміру матеріального збитку звернулася до судового експерта Сумцова С.С., яким було складено висновок експерта №149 від 25.09.2024, згідно якого вартість матеріального збитку власнику автомобіля «Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок пошкодження в ДТП, яка сталася 16.08.2024, складає 60 503,21 грн (а.с. 23-28).

При цьому колегія суддів, зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази проведення ОСОБА_1 відновлювального ремонту автомобіля«Renault Megane», державний номерний знак НОМЕР_1 , отже відсутня інформація про фактичний розмір матеріальної шкоди, понесений ОСОБА_1 .

Отже, враховуючи, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 160 000 грн, відсутність доказів проведення відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що покладення у спірних правовідносинах на винну особу обов`язку з відшкодування шкоди, що не перевищує ліміту відповідальності страховика, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Тому вимога позивача про відшкодування з відповідачів заподіяних збитків у розмірі, що покриваються лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, не підлягає задоволенню. З відповідною вимогою позивач має право звернутися до страховика відповідача, а страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, зобов`язаний сплатити потерпілому розмір завданої шкоди, в разі наявності для цього підстав.

В апеляційній скарзі міститься клопотання представника позивача про виклик у судове засідання для роз`яснення свого висновку №149 від 25.09.2024 судового експерта Сумцова С.С. Вирішуючи заявлене клопотання, колегія суддів звертає увагу, що згідно ч.3 ст. 367 УПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Отже, у суді першої інстанції сторони повинні добросовісно користувалися своїми процесуальними правами, надавати суду докази, заявляти клопотання, тому підстав для задоволення вказаного клопотання апеляційний суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шевченка Станіслава Миколайовича - залишити без задоволення.

Рішення Козельщинського районного суду Полтавської області від 07 жовтня 2025 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов