Справа № 991/1837/26
Провадження 1-кс/991/1850/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2026 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Києві клопотання підозрюваного ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 22024000000001148 від 12.12.2024,
В С Т А Н О В И В:
До Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання підозрюваного ОСОБА_3 про скасування арешту майна (далі - Клопотання) у кримінальному провадженні № 22024000000001148 від 12.12.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 365-2, ч. 2 ст. 384 КК України (далі - Кримінальне провадження), у якому він просить:
- скасувати арешт, накладний ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 22.12.2025 у справі № 991/9292/25 на майно, належне на праві власності ОСОБА_3 , а саме:
1) квартиру загальною площею 51,14 кв. м (житлова площа 30,5 кв. м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3036680423060);
2) квартиру загальною площею 79,9 кв. м (житлова площа 39,9 кв. м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 19646102280000) в частині 2/3 спільної часткової власності зареєстрованих за ОСОБА_3 ;
3) легковий автомобіль марки та моделі «TOYOTA», чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 
(далі - Майно).
Клопотання мотивовано тим, що слідчими Головного слідчого управління Служби безпеки України (далі - ГСУ СБУ) здійснюється досудове розслідування, а прокурорами Офісу Генерального прокурора (далі - ОГП) - процесуальне керівництво у Кримінальному провадженні, у межах якого ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України. Ухвалою колегії суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 22.12.2025 у справі № 991/9292/25 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладено арешт на Майно, що належить ОСОБА_3 , шляхом заборони відчуження та розпорядження таким майном. У Клопотанні зазначено, що арешт накладено необґрунтовано та на даний час у застосуванні такого заходу забезпечення відпала потреба з огляду на таке (1) ОСОБА_3 на момент повідомлення йому про підозру не був позбавлений статусу судді, а за такого не набув статусу підозрюваного у Кримінальному провадженні, оскільки складання, погодження, підписання та вручення повідомлення про підозру відбулося неуповноваженою особою на підставі доказів, зібраних органом, який не мав на це процесуальних повноважень (2) пред`явлена ОСОБА_3 підозра є необґрунтованою, оскільки інкриміноване йому діяння не містить ані суб`єктивних, ані об`єктивних ознак будь-якого кримінального правопорушення. Покладення вини за прийняті судові рішення на ОСОБА_3 є юридично неможливим, оскільки відповідальність за шкоду, заподіяну судовими актами, несе держава Україна. Повідомлення про підозру містить протиріччя, зокрема ОСОБА_3 інкримінується вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27 КК України, тобто пособництво у складі групи осіб за попередньою змовою, при цьому у тексті повідомлення про підозру вказано, що ОСОБА_3 «не був обізнаний про діяльність організованої групи» та «не був знайомий з її учасниками». Ці формулювання мають ключове значення, оскільки свідчать про відсутність суб`єктивної сторони злочину необхідної для такої кваліфікації. ОСОБА_3 не вчиняв жодних дій, спрямованих на отримання майна, не мав жодної вигоди та не мав жодного фактичного чи юридичного впливу на майнові активи. Відсутність мети заволодіння - ключовий момент для кримінальної відповідальності за ст. 191 КК України. Таким чином, у формулюванні, викладеному в повідомленні про підозру: не йдеться про намір набути, контролювати або розпорядитися чужим майном; відсутня вказівка на корисливий мотив або будь-яку вигоду для ОСОБА_3 ; сам умисел обмежується «виконанням вказівок» та «мотивом кар`єризму», що не є тотожним умислу на заволодіння чужим майном. У контексті висунутої ОСОБА_3 підозри за ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України (пособництво у заволодінні майном шляхом зловживання службовим становищем), існує пряма конкуренція із спеціальними нормами, а саме зі ст. 376 КК України, яка передбачає відповідальність за втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення. Таким чином, дії, вчинення яких інкриміновано ОСОБА_3 , не підтверджуються зібраними стороною обвинувачення доказами. Разом з тим, ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.12.2025 у справі № 991/12558/25 відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_3 у зв`язку з необґрунтованістю повідомленої останньому підозри. Крім того, постановою прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) ОСОБА_6 від 04.02.2026 визначено підслідність у Кримінальному провадженні за слідчими ГСУ СБУ, мотивуючи це тим, що на час прийняття вказаної постанови у Кримінальному провадженні не встановлено жодної умови та підстави (ані за суб`єктною, ні за предметною ознакою) для подальшого здійснення досудового розслідування детективами Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ), оскільки відомості досудового розслідування не містять даних про виконавця кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а відповідно вказане унеможливлює надання оцінки іншим учасникам кримінального правопорушення відповідно до форми співучасті у їх нерозривному зв`язку та зіставити з подіями, які відбувались у інкримінований період часу. На думку ОСОБА_3 , за відсутності встановленого виконавця неможливо визначити чи мала місце подія злочину в тому вигляді, у якому вона інкримінується ОСОБА_3 ; спосіб та механізм заволодіння майном; обсяг і характер дій виконавця; причинно-наслідковий зв`язок між діями будь-яких осіб. Таким чином, інкримінування ОСОБА_3 вчинення кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27 КК України (пособництво) є юридично неможливим, оскільки відповідальність пособника є похідною від дій виконавця. Враховуючи вищевикладене, застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна безпідставно обмежує право власності ОСОБА_3 та суперечить принципу справедливого балансу.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_4 та підозрюваний ОСОБА_3 доводи Клопотання підтримали, просили задовольнити із викладених у ньому підстав. Підозрюваний ОСОБА_3 долучив письмові позицію (Вх. № 11070/26 від 06.03.2026) з приводу необґрунтованості повідомленої йому підозри.
У судовому засіданні прокурор ОГП ОСОБА_5 зазначив, що у зв`язку з визначенням підслідності у Кримінальному провадженні за ГСУ СБУ, Кримінальне провадження не підсудне Вищому антикорупційному суду. Разом з тим, враховуючи, що Клопотання розглядається по суті, то просив відмовити у його задоволенні, оскільки озвученим доводам сторони захисту вже було надано оцінку при вирішенні Апеляційною палатою Вищого антикорупційного суду питання про накладення арешту на Майно ОСОБА_3 . Жодні обставини у Кримінальному провадженні не змінились. При цьому винесення постанови про визначення підслідності за слідчими ГСУ СБУ саме по собі не впливає на обґрунтованість накладення арешту на зазначене у Клопотанні майно та не свідчить про те, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна відпала потреба.
Дослідивши зміст Клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши пояснення учасників судового провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.
Детективами НАБУ здійснювалось досудове розслідування, а прокурорами Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі - САП) - процесуальне керівництво у Кримінальному провадженні.
Постановою прокурора САП ОСОБА_6 від 04.02.2026 підслідність у Кримінальному провадженні визначено за слідчими ГСУ СБУ.
Станом на день розгляду Клопотання, слідчими ГСУ СБУ, за процесуального керівництва прокурорів ОГП, здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні.
Виходячи з положень абз. 2 ч. 1 ст. 32 КПК України, Вищий антикорупційний суд здійснює кримінальні провадження щодо злочинів, що вчинені на території України і віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду.
Згідно положень статті 33-1 КПК України Вищому антикорупційному суду підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 Кримінального кодексу України, статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 Кримінального кодексу України, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених п. 1-3 ч. 5 ст. 216 Кримінального процесуального кодексу України.
У примітці до ст. 45 КК України зазначено, що корупційними кримінальними правопорушеннями відповідно до цього Кодексу вважаються:
- кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410 КК України, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем;
- кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369- 2 КК України.
У межах Кримінального провадження 18.06.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України.
Оскільки на час вчинення інкримінованих ОСОБА_3 діянь він займав посаду судді, ОСОБА_3 є суб`єктом, зазначеним у п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України.
За такого, доводи прокурора про непідсудність Кримінального провадження Вищому антикорупційному суду слідчим суддею відхиляються.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У Клопотанні сторона захисту посилаючись на (1) необґрунтованість накладення арешту та (2) відсутність потреби у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення, просить скасувати арешт на Майно, що належить ОСОБА_3 .
Так, 18.06.2025 ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, а саме: у пособництві в заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненого у особливо великих розмірах, групою осіб за попередньою змовою.
Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 191 КК України, є особливо тяжким злочином.
Санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.
Ухвалою Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 22.12.2025 у справі № 991/9292/25, провадження № 11-сс/991/738/25, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання накладено арешт на майно, належне на праві власності ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , із забороною відчужувати та розпоряджатися (далі - Ухвала), зокрема:
- квартиру загальною площею 51,14 кв. м (житлова площа 30,5 кв. м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 3036680423060);
- квартиру загальною площею 79,9 кв. м (житлова площа 39,9 кв. м), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 19646102280000) в частині 2/3 спільної часткової власності зареєстрованих за ОСОБА_3 ;
- легковий автомобіль марки та моделі «TOYOTA», чорного кольору, 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова: НОМЕР_2 .
Разом з тим, відповідно до доводів Ухвали, якою на Майно ОСОБА_3 накладено арешт, колегією суддів при вирішенні питання про арешт надано оцінку та встановлені всі обставини, з якими КПК України пов`язує можливість накладення арешту. Зокрема, колегія суддів врахувала (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України (особливо тяжкий злочин), що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, (2) у випадку направлення обвинувального акта щодо ОСОБА_3 до суду та визнання судом його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, до нього може бути застосоване обов`язкове додаткове покарання у вигляді конфіскації майна; (3) відповідність Майна, що належить ОСОБА_3 , враховуючи норми ч. 10 ст. 170 КПК України, до об`єктів, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні; (4) існування ризиків щодо приховування та відчуження Майна з метою уникнення його можливої конфіскації як виду покарання; (5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; (6) наслідки арешту майна. 

Щодо доводів сторони захисту з приводу не набуття ОСОБА_3 статусу підозрюваного слідчий суддя зазначає таке.
Згідно ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.
Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Наведене дає підстави дійти висновку, що повідомлення про підозру це - процесуальна дія, зміст якої полягає в складанні слідчим або прокурором письмового повідомлення про підозру, його підписання та вручення особі. 
Також, норми КПК України, що регламентують порядок повідомлення про підозру, містять терміни «складання», «вручення» та «здійснення» такого повідомлення.
Письмове повідомлення про підозру здійснюється адвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові - Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень (п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 481 КПК України Генеральний прокурор (виконувач обов`язків Генерального прокурора), його заступник, керівник обласної прокуратури може доручити іншим прокурорам здійснити письмове повідомлення про підозру особам, визначеним частиною першою цієї статті, у порядку, передбаченому частинами першою і другою статті 278 цього Кодексу.
З урахуванням вищевикладеного, можна дійти висновку, що виключно Генеральний прокурор, його заступник або керівник обласної прокуратури в межах його повноважень перевіряють підстави для повідомлення про підозру, у тому числі адвокату, складають і підписують її текст, а також можуть повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру.
Це повноваження Генерального прокурора, його заступника або керівника обласної прокуратури в межах його повноважень є винятковим і не може бути передоручене іншим особам. 
Тобто, вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру. Однак саме по собі вручення тексту повідомлення про підозру, у тому числі адвокату, іншим суб`єктом за умови, що його було прийнято, перевірено, складено та підписано уповноваженим на це ст. 481 КПК України суб`єктом, не порушує права підозрюваного.
Як вже зазначалось, 18.06.2025 першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_7 складено та підписано Повідомлення про підозру ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке було вручено прокурором ОГП ОСОБА_5 , що входять до складу групи прокурорів у Кримінальному провадженні.
Зі змісту Повідомлення про підозру вбачається, що ОСОБА_3 станом на день повідомлення йому про підозру був адвокатом (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 28.08.2023 № 11261/10). Тобто ОСОБА_3 належить до переліку осіб, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України.
19.06.2025 постановою прокурора другого відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 визначено підслідність у Кримінальному провадженні за НАБУ. Зі змісту якої вбачається, що ОСОБА_3 на час вчинення інкримінованого кримінального правопорушення був суддею, головою Вищого господарського суду України. Відповідно до положень п. 1 ч. 5 ст. 216 КПК України зазначене кримінальне правопорушення є підслідним детективам НАБУ.
Крім того, п. 3 ч.1 ст. 481 КПК України встановлено, що письмове повідомлення про підозру здійснюється судді, судді Конституційного Суду України, присяжному на час виконання ним обов`язків у суді, Голові, заступнику Голови, члену Вищої ради правосуддя, Голові, заступнику Голови, члену Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, працівникам Національного антикорупційного бюро України - Генеральним прокурором або його заступником.
Таким чином, за наявності у ОСОБА_3 статусу особи, щодо якої здійснюється особливий порядок кримінального провадження, на день повідомлення йому про підозру, таке повідомлення складено та підписане також уповноваженою особою відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 481 КПК України - першим заступником Генерального прокурора.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що Повідомлення про підозру ОСОБА_3 було складено та у подальшому вручено належними суб`єктами та у відповідності із нормами КПК України.
Разом з тим, підслідність Кримінального провадження одному органу досудового розслідування та зміна підслідності на інший орган досудового розслідування після повідомлення особі про підозру не є порушенням порядку вручення повідомлення про підозру, яке б мало наслідком не набуття такою особою процесуального статусу підозрюваного у цьому Кримінальному провадженні.

Щодо доводів сторони захисту з приводу необґрунтованості повідомленої ОСОБА_3 підозри слідчий суддя зазначає таке.
Сторона захисту як на одну з підстав відсутності в діях ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27 КК України, посилається на винесення прокурором САП ОСОБА_6 постанови від 04.02.2026 про визначення підслідності у Кримінальному провадженні за слідчими ГСУ СБУ, згідно якої відомості досудового розслідування не містять даних про виконавця кримінального правопорушення ч. 5 ст. 191 КК України, а відповідно вказане унеможливлює надати оцінку іншим учасникам кримінального правопорушення відповідно до форми співучасті в їх нерозривному зв`язку та зіставити з подіями, які відбувалися в інкримінований період часу.
Як зазначено у Клопотанні, у вказаній постанові фактично констатовано відсутність встановленого виконавця та ключових ознак складу інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 110 КПК України процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, дізнавач, прокурор визнає це за необхідне.
Згідно абз. 3 п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.
З аналізу вказаних положень можна дійти висновку, що зазначена у постанові від 04.02.2026 позиція прокурора САП ОСОБА_6 є його процесуальним висновком щодо питання визначення підслідності у Кримінальному провадженні. Водночас викладені у такій постанові висновки не можуть бути використані як доказ на підтвердження чи спростування будь-яких обставин Кримінального провадження, у тому числі щодо відсутності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 27 КК України.
Крім того, як вже встановлено слідчим суддею, станом на день розгляду Клопотання слідчими ГСУ СБУ за процесуального керівництва прокурорів ОГП здійснюється досудове розслідування у Кримінальному провадженні. З огляду на те, що досудове розслідування у Кримінальному провадженні триває, орган досудового розслідування продовжує здійснювати необхідні слідчі (розшукові) та інші процесуальні дії, у тому числі спрямовані на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення, зокрема й особи виконавця кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.
Таким чином, викладена у постанові від 04.02.2026 позиція прокурора, який на даний час не здійснює процесуального керівництва у Кримінальному провадженні, сама по собі не свідчить про відсутність у діях ОСОБА_3 ознак інкримінованого йому кримінального правопорушення та не впливає на обґрунтованість повідомленої йому підозри.
Також, як вбачається зі змісту Ухвали, якою на Майно ОСОБА_3 накладено арешт, іншим доводам сторони захисту з приводу необґрунтованості повідомленої ОСОБА_3 підозри вже було надано оцінку колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду.
Слідчий суддя зазначає, що зазначені у Клопотанні доводи сторони захисту не свідчать про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення, а фактично зводяться до іншої оцінки доказів, а також обставин, викладених у повідомленні про підозру ОСОБА_3 .
Разом з тим, у разі незгоди сторони захисту із законністю повідомлення про підозру, належним процесуальним способом захисту прав ОСОБА_3 є оскарження повідомлення про підозру у порядку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.
При цьому, станом на день розгляду Клопотання повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, у встановленому законом порядку не скасоване.
Долучені стороною захисту до Клопотання докази, зокрема протоколи допиту свідків, не є беззаперечним доказом спростування обставин, зазначених в повідомлені про підозру ОСОБА_3 , оскільки висновок суду про обгрунтованість зазначеної підозри при накладен арешту здійснено на підставі і інших доказів, наданих стороною обвинувачення.
Посилання сторони захисту на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 08.12.2025 у справі № 991/12558/25, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на ОСОБА_3 у зв`язку з необґрунтованістю повідомленої останньому підозри, слідчим суддею не беруться до уваги, оскільки висновки, викладені у зазначеному рішенні, не мають преюдиційного значення для слідчого судді під час розгляду вказаного Клопотання.
Таким чином, враховуючи, що станом на день розгляду Клопотання ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 5 ст. 191 КК України, що є особливо тяжким злочином, та санкція якого передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна, слідчий суддя приходить до висновку, що у подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт Майна потреба не відпала, арешт накладений обґрунтовано, а тому підстави для його скасування на даний час відсутні.
За такого, Клопотання не підлягає задоволенню.
Враховуючи викладене, керуючись ст. 170, 174, 234, 235 КПК України, слідчий суддя
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_8