ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №591/3961/25 
Номер провадження 22-ц/816/331/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Щербаченко М. В. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2025 року у складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м. Суми Сумської області, 
в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором,

у с т а н о в и в: 

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просив стягнути з  ОСОБА_2 заборгованість за договором у розмірі 9500 грн та 419,05 грн за прострочення виконання грошового зобов`язання у порядку частини 2 статті 625 ЦПК України. 
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2025 року цивільна справа № 591/3961/25 передана за підсудністю на розгляд до Основ’янського районного суду м. Харкова.
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу суд скасувати, а справу направити до Зарічного районного суду м. Суми для вирішення питання про відкриття провадження у справі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції допустив помилкове тлумачення пунктів 4.6, 4.7, укладеного сторонами договору, щодо підсудності спорів, неправильно застосував положення частини 1 статті 532 ЦК України, порушив вимоги статті 28 ЦПК України. Заявник зауважив, що визначення сторонами підсудності спорів здійснено сторонами виходячи з видів підсудності, визначених нормами діючого законодавства.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що ухвалу суду першої інстанції вважає законною і обґрунтованою, тому просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підсудна Зарічному районному суду м. Суми, оскільки укладений сторонами договір про надання правничої допомоги не містить чіткого місця його вчинення чи виконання, а визначення у пункті 4.7. договірної підсудності суперечить нормам цивільного процесуального законодавства. При цьому суд врахував, що зареєстроване місце проживання відповідачки знаходиться у м. Харкові, за адресою, що відноситься до територіальної юрисдикції Основ’янського районного суду м. Харкова.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають положенням процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують. 
Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.
За загальним правилом, визначеним статтю 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а позови до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
За змістом положень частини 8 статті 28 ЦПК України позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.
Тобто, у разі визначення сторонами місця виконання договору, законодавець пропонує позивачеві у спорі, що виник з приводу його виконання, альтернативну підсудність - на вибір пред`явити позов в один з декількох вказаних у законі судів: за місцем виконання договору або за зареєстрованим місцем проживання/перебування відповідача.
Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду.
Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
З матеріалів справи вбачається, що 16 серпня 2023 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правничої допомоги, предметом якого є надання правничої допомоги із питань реалізації клієнтом права володіння та користування спільним майном подружжя клієнта і ОСОБА_3 (а.с. 4).
Умови договору не містять чіткого місця виконання договору про надання правничої допомоги.
Згідно з пунктом 4.7 сторони договору погодили, що всі спори сторін, що виникають при його виконанні і не врегульовані шляхом проведення переговорів будуть вирішуватись у відповідності із законодавством України та розглядатися у Зарічному районному суді м. Суми (а.с. 4).
На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України суд отримав відомості про зареєстроване місце проживання відповідачки ОСОБА_2 : АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Враховуючи, що чинний процесуальний закон не передбачає договірної підсудності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що п. 4.7 договору суперечить нормами цивільного процесуального законодавства.
За відсутності чіткого узгодження сторонами місця виконання договору, виключається альтернативна підсудність спору, відтак повноважний суд визначається за зареєстрованим місцем проживання /перебування відповідача відповідно до положень статті 27 ЦПК України. 
Відтак, встановивши, що зареєстроване місце проживання відповідачки знаходиться в межах територіальної юрисдикції Основ’янського районного суду м. Харкова, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про передачу справи на розгляд до цього суду.
Враховуючи, що доводи позивача щодо неправильного тлумачення місцевим судом укладеного сторонами договору та вимог закону спростовуються обставинами справи, встановленими під час апеляційного перегляду, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування законного судового рішення.
Колегія суддів звертає увагу і на те, що розгляд справи з порушенням правил територіальної підсудності є безумовною підставою для скасування судового рішення. 
02 березня 2026 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову.
За змістом положень частин 1, 3 статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.
Відповідно до пункту 3 частини 4 статті 185 ЦПК України, позовна заява повертається, коли до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про відкликання позовної заяви.
У справі, що переглядається питання про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 місцевим судом не вирішувалось. Процесуальний закон передбачає, що до постановлення судом ухвали про відкриття провадження у справі позивач може подати заяву про відкликання позовної заяви, відтак звернення позивача із заявою про відмову від позову є передчасним і не підлягає вирішенню апеляційним судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Установивши, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 30 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

М. В. Щербаченко