ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" березня 2026 р. Справа№ 910/6054/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Шапрана В.В. 
Буравльова С.І. 

розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком"
на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025
у справі № 910/6054/25 (суддя Головіна К. І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком»
до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ»
про стягнення 73 702,29 грн.
УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаком» (далі - ТОВ «Мегаком», позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» (далі - ПрАТ «СК «УСГ», відповідач) про стягнення страхового відшкодування в сумі 73 702,29 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок ДТП, яка сталася 12.10.2023 був пошкоджений автомобіль, що належить позивачу на праві власності. Оскільки цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу, водій якого є винним у скоєнні ДТП, застрахована відповідачем, позивач просить стягнути з ПрАТ «СК «УСГ» страхове відшкодування в сумі 73 702,29 грн.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у задоволені позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач пропустив річний строк, встановлений у ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаком» (через систему «Електронний суд») звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 по справі № 910/6054/25 та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалено судом з неповним з`ясуванням обставин справи, що мають значення для справи.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач вказує, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач нібито пропустив річний строк подання заяви про страхове відшкодування, що, на думку суду, є безумовною підставою для відмови у виплаті. Такий підхід є помилковим як з огляду на встановлені у справі факти первісного звернення до страховика і проведення ним розрахунку відшкодування, так і з огляду на зміни законодавства та усталену позицію Верховного Суду щодо необов`язковості досудового врегулювання і застосування загальної позовної давності.
Так, за твердженням апелянта, невідкладно після ДТП ТОВ «Мегаком» повідомило страховика про настання події. Відповідне повідомлення подано 10.10.2023. Страховик організував огляд 12.10.2023 та виконав власну ремонтну калькуляцію 16.10.2023, визначивши розмір відшкодування у 26 901,76 грн. Позивач надав альтернативну калькуляцію (43 161,32 грн) і рахунок СТО (41 253,00 грн). Через невідповідність запропонованої страховиком суми фактичним витратам позивач ініціював незалежне автотоварознавче дослідження (висновок від 09.02.2024), у межах якого страховик був належно повідомлений та запрошений бути присутнім. Ці факти підтверджені матеріалами справи.
Отже, на думку апелянта, первісне звернення відбулося, страховик не заперечував факту звернення і навіть здійснив розрахунок. Відмова суду у позові поставила потерпілого у становище, коли він позбавлений компенсації у будь-якому розмірі - ані в сумі, розрахованій страховиком за результатами первісного звернення, ані в сумі, визначеній незалежним експертом з урахуванням зносу та втрати товарної вартості.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.06.2025, матеріали апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "УНІКА" по справі № 910/528/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2025, матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаком» по справі № 910/6054/25 передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя: Андрієнко В.В., судді: Буравльов С.І., Шапран В.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/6054/25 залишено без руху та надано скаржникові строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, зазначених у її мотивувальній частині.
20.11.2025 від Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком" (через систему «Електронний суд») до Північного апеляційного господарського суду надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/6054/25; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання) на підставі ч. 10 ст. 270 ГПК України, а також встановлено сторонам у справі строк на подання відзиву на апеляційну скаргу.
28.11.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому він заперечує проти вимог апеляційної скарги, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване рішення - без змін.
Заперечуючи проти вимог апеляційної скарги відповідач вказує на той факт, що дорожньо-транспортна пригода сталась 12.10.2023, в той час з заявою про виплату страхового відшкодування позивач до ПАТ «СК «УСГ» не звертався, а звернувся з позовом до суду аж 14.05.2025 тобто через рік та 7 місяців, тому відповідач вважає, що потерпіла особа пропустила встановлений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк. Таким чином, на думку відповідача, позовні вимоги до ПАТ «СК «УСГ» не підлягають задоволенню в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю заявлених вимог.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 17.07.2023 між ПрАТ «СК «УСГ» та ОСОБА_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних (Поліс № ЕР-215781245), предметом якого є страхування цивільно-правової відповідальності водіїв, що керують автомобілем Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 (страхова сума за шкоду заподіяну майну - 160 000, 00 грн, франшизи - 0).
09.10.2023 у м. Ірпінь сталась дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачу на праві власності автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Smart, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 13.12.2023 у справі № 367/8010/23 встановлено, що ОСОБА_1 є винною в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та її притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 850,00 грн.
Внаслідок вказаної ДТП був пошкоджений автомобіль Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Мегаком», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .
10.10.2023 позивач звернувся до ПрАТ «СК «УСГ» із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.
З метою встановлення пошкоджень транспортного засобу, спричинених дорожньо-транспортною пригодою, експертом ПрАТ «СК «УСГ» був проведений огляд, за результатами якого складено протокол огляду колісного транспортного засобу № ОСКВ-00321 від 12.10.2023.
16.10.2023 працівники ПрАТ «СК «УСГ» підготували ремонтну калькуляцію № ОСЦВ-321, згідно з якою розмір страхового відшкодування становить 26 901,76 грн. Водночас згідно з ремонтною калькуляцією, наданою позивачем, вартість відновлювального ремонту склала 43 161,32 грн.
А відповідно до рахунку-фактури СТО № АК-0000068 від 19.10.2023 вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , становить 41 253,00 грн з ПДВ.
У зв`язку зі значно нижчою, на думку позивача, вартістю відновлювального ремонту, запропонованої відповідачем, ТОВ «Мегаком» замовило автотоварознавче дослідження, за результатами проведення якого судовим експертом Чистяковим С.М. був наданий висновок № 938/02-24 від 09.02.2024, яким встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля Hyundai, державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату пошкодження (09.10.2023) становить 43 161,32 грн; вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля, з технічної точки зору становить 30 540,97 грн.
На підставі вказаного висновку експерта позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування в сумі 73 702,29 грн.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши наявні матеріали справи у повному обсязі, перевіривши повноту встановлення обставин справи та їх юридичну оцінку, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
За приписами статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Відповідно до статей 2, 7, 13 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Стаття 74 ГПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Таким чином, обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 ГПК України, покладено саме на сторони та інших учасників судового процесу, а тому суд лише створює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, необхідні умови для встановлення фактичних обставин справи і правильного застосування законодавства.
Частиною четвертою статті 13 ГПК України встановлено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Нормами статті 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно з частиною 1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Згідно зі ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
Відповідно до ч. 37.1.4 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
Отже Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлює як підстави відшкодування шкоди і відмови страховика у такому відшкодуванні, так і процедури, за якими така шкода відшкодовується.
У той же час матеріали справи не містять доказів звернення позивача до відповідача протягом річного строку із заявою в порядку, визначеному ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", після настання ДТП, що сталася 09.10.2023, а в поданому до суду позові та відповіді на відзив позивачем підтверджується той факт, що відповідна заява на виплату страхового відшкодування не подавалася.
Тобто позивач пропустив річний строк, встановлений у ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", що є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.
У постановах від 11.12.2019 у справі № 465/4287/15 та від 21.12.2021 № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.
Обґрунтовуючи пропуск річного строку у цій справі, позивач зазначив, що він вчинив всі необхідні дії для забезпечення своїх прав, зокрема, шляхом звернення до експерта для оцінки збитків.
Проте доказів вжиття всіх належних заходів для отримання страхового відшкодування позивач до суду не надав, а проведення експертної оцінки не є тією обставиною, що звільняє його від обов`язку подати заяву про виплату такого відшкодування у визначений законом строк. 
Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення.
За змістом Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" та статті 13 Цивільного кодексу України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. Зазначеними нормами права встановлюється як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і передбачається, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом.
Так, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права.
Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/6054/25 обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 129, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статтями 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегаком" на рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/6054/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 15.10.2025 у справі № 910/6054/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю "Мегаком".
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді В.В. Шапран

С.І. Буравльов