Номер провадження: 22-з/813/137/26 
Справа № 522/7174/21
Головуючий у першій інстанції 
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2026 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Сєвєрової Є.С.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах дитини ОСОБА_4 (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сватаненко Олена Вікторівна) про визнання заповіту недійсним, -
встановила:

У квітні 2021 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах ОСОБА_4 , про визнання заповіту недійсним, у якому позивачі просили визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 у 2018 році на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також здійснити розподіл судових витрат.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було задоволено. Визнано недійсним заповіт, посвідчений 28 грудня 2018 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу - Сватаненко О.В., за яким ОСОБА_6 заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у рівних частках. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору у розмірі 454 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 51503 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору у розмірі 454 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000 грн.
Вказане судове рішення було оскаржене у апеляційному порядку представником ОСОБА_3 .
Постановою Одеського апеляційного суду від 20 січня 2026 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 було залишено без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2025 року залишено без змін.
У лютому 2026 року до Одеського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, у якій заявник просила: стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн., понесені у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку; стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 грн., понесені у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, колегія суддів дійшла до висновку про необхідність часткового задоволення заяви представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення витрат на правничу допомогу, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст.270 ЦПК України).
Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У даному випадку, до закінчення судових дебатів у справі, у відзиві на апеляційну скаргу позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_9 на їхню користь судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в апеляційному порядку, а саме - витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
У ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначала, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Тому, при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У додатковій постанові Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
У додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21), а також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2024 року у справі № 604/424/23 (провадження № 61-4214св24) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
Крім того, згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
У рішенні ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» суд дійшов висновку, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивачів надано наступні докази: 
19 березня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Губський та партнери», в особі керуючого партнера Губського А.В., з однієї сторони, та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання правової допомоги № 360.
Додатковою угодою №5 від 01 жовтня 2025 року, відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги №360 від 19 березня 2021 року сторони погодили, що гонорар Адвокатського Об`єднання за надання правової допомоги Клієнту в Одеському апеляційному суді у справі № 522/7174/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 квітня 2025 року визначається у фіксованому розмірі та складає 5000 грн.
На підставі рахунку №196, ОСОБА_1 сплатила на рахунок Адвокатського Об`єднання 5000 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №@2PL207950 від 27 жовтня 2025 року.
30 березня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Губський та партнери», в особі керуючого партнера Губського А.В., з однієї сторони, та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання правничої допомоги № 364.
Додатковою угодою №5 від 01 жовтня 2025 року, відповідно до п. 4 договору про надання правової допомоги №364 від 30 березня 2021 року сторони погодили, що гонорар Адвокатського Об`єднання за надання правової допомоги Клієнту в Одеському апеляційному суді у справі № 522/7174/21 визначається у фіксованому розмірі та складає 5000 грн.
На підставі рахунку №197, ОСОБА_2 сплатив на рахунок Адвокатського Об`єднання 2000 грн., що підтверджено платіжною інструкцією №@2PL943718 від 10 грудня 2025 року.
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним належними доказами факт понесення позивачами витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції. 
У той же час, колегія суддів приймає до уваги, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, приймаючи до уваги складність справи, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу у розмірі по 5000 грн. кожному.
Колегія суддів вважає, що саме зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.
Керуючись ст. ст. 133, 137, 270 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах дитини ОСОБА_4 (третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Сватаненко Олена Вікторівна) про визнання заповіту недійсним - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 гривень, понесені у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку.
Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 5000 гривень, понесені у зв`язку із переглядом справи в апеляційному порядку.
У задоволенні іншої частини заяви відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Головуючий С.О. Погорєлова 

Судді Є.С. Сєвєрова

О.М. Таварткіладзе