ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

24 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/11402/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі №160/11402/25 (головуючий суддя першої інстанції - Дєєв М.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 21.04.2025 року звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, в якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в частині неврахування строкової військової служби у кількості 2 років 15 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення у кількості 07 місяців 13 днів;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді період проходження строкової військової служби з 28.04.1984 року - 13.05.1986 року, що становить 2 роки 15 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, з 18.08.1995 по 01.04.1996 року, що становить 07 місяців 13 днів, тобто стаж в сукупності становить 2 роки 07 місяців 28 днів;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 68% суддівської винагороди судді, починаючи з 07.07.2023 року та здійснити виплату на поточний рахунок позивача відкритий у банківській установі.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року адміністративний позов задоволено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує, що підстави для врахування до стажу роботи на посаді судді, що враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці періоду проходження строкової військової служби (з 28.04.1984 року по 13.05.1986 року), період роботи на посаді провідного спеціаліста арбітражного суду Житомирської області (з 18.08.1995 року по 01.04.1996 року), як стаж (досвід) роботи (професійної діяльності)) були відсутні. Загальний процент розрахунку пенсії від заробітку позивачу розраховано відповідно до норм чинного законодавства, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Позивач подав відзив на скаргу, в якому просив рішення суду залишити без змін.
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 24.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 07.07.2023 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за призначенням щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Пенсійний фонд обрахував за наявними документами, матеріалами пенсійної справи стаж роботи судді 27 років 1 місяць 2 дні та визначив розмір щомісячного грошового утримання судді у розмірі 64 % суддівської винагороди (50% + 7 років стажу х 2%).
Згідно з протоколом призначення № 045550020779 від 18.09.2023 року щомісячне довічне грошове утримання визначене в розмірі 64 % заробітної плати судді, виходячи з 27 повних років стажу на посаді судді.
Позивач 15.03.2025 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про зарахування до стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді період проходження строкової військової служби з 28.04.1984 року - 13.05.1986 року, що становить 2 роки 15 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, з 18.08.1995 по 01.04.1996 року, що становить 07 місяців 13 днів, тобто стаж в сукупності становить 2 роки 07 місяців 28 днів.
ПФУ листом від 15.04.2025 року №17759-10186/В-01/8-0400/25 повідомив позивача про відсутність правових підстав для зарахування інших, окрім перебування на посаді судді, періодів до стажу, який дає право на збільшення відсотку грошового утримання. Мотивуючи свою відмову у зарахуванні цих періодів, ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зазначило, що відповідно до положень ч. 3 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено збільшення розміру щомісячного грошового утримання суддів у відставці за кожний повний рік роботи лише на посаді судді та посадах, вказаних у ст.137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Позивач вважаючи протиправними дії відповідача щодо не врахування строкової військової служби до стажу роботи, оскаржив такі дії до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У силу статті 130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Згідно зі частиною 1 статті 137 Закону №1402-VIIІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
При цьому, згідно частини 2 статті 137 Закону №1402-VIIІ до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Отже, за вимогами чинного законодавства, яке діяло на час відставки позивача, у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Вищий антикорупційний суд» №2447-VIII (далі по тексту -Закон №2447), яким внесено зміни до статті 137 Закону №1402, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Абзацом 4 пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII установлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом не встановлено.
Відповідно до статті 131 Закону №2453-VI до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України; 2) члена Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді у судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Згідно із пунктом 11 розділу XIII «Перехідні положення» Закону №2453-VI судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини 2 статті 7 Закону України «Про статус суддів», чинного на час обрання позивача суддею, на посаду судді може бути рекомендований кваліфікаційною комісією суддів громадянин України, не молодший двадцяти п`яти років, який має вищу юридичну освіту і стаж роботи в галузі права не менш як три роки, проживає в Україні не менш як десять років та володіє державною мовою.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статі 43 Закону України «Про статус суддів» №2862-ХІІ до стажу роботи, що дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.
Частиною 6 статті 44 Закону України «Про статус суддів», (чинного на час обрання позивача суддею), визначено, що для суддів судів загальної юрисдикції до стажу роботи, що дає право на одержання надбавки до посадового окладу за вислугу років та додаткової відпустки, крім часу роботи на посадах суддів, зараховується час роботи на посадах слідчих, прокурорських працівників, а також інших працівників, яким законом передбачені такі ж пільги.
З аналізу наведених норм слідує, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж роботи судді в галузі права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 вересня 2020 року у справі № 9901/302/19).
Виражене й закріплене в частині другій статті 137 Закону №1402-VIII положення (припис) про те, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді, означає, що до стажу роботи на посаді судді і прирівняних до нього стражів роботи (абзац четвертий пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII) додається (може додаватися) ще один вид (чи види) роботи (професійної діяльності), який раніше не охоплювався поняттям стажу роботи на посаді судді. Під цим стажем у вимірі чинного законодавчого визначення поняття «стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді» треба розуміти за якісними властивостями вид (види) певної роботи (професійної діяльності) в галузі права, який відрізняється від суддівської і прирівняної до неї роботи та має часові (кількісні) межі (строк роботи) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 жовтня 2020 року у справі № 9901/537/19).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18 листопада 2021 року справа №9901/15/21 констатує, що вимоги до кандидатів на посаду судді були по-різному визначені законодавством України, що діяло на день їх призначення (обрання) на посаду судді, а тому такі вимоги можуть вважатися виправданою, обґрунтованою та справедливою підставою різниці при вирішенні питання щодо обчислення стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, залежно від змісту цих вимог, визначених законодавством, яке було чинним на час призначення (обрання) на посаду судді.
Аналогічну правову позицію висловлено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 24 жовтня 2019 року у справі № 9901/2/19, від 17 вересня 2020 року у справі №9901/302/19.
Отже у разі здійснення перерахунку стажу обов`язково необхідно враховувати порядок призначення (обрання) кожного окремого судді на посаду вперше, оскільки при призначенні (обранні) суддів на посаду вперше застосовувалися різні вимоги до стажу, необхідного для зайняття посади судді, які діяли на момент такого призначення (обрання).
На дату призначення позивача на посаду судді питання організації і діяльності арбітражного суду регулювалося Законом України від 4 червня 1991 року № 1142-XII «Про арбітражний суд», статтею 20 якого передбачено, що на посаду арбітра арбітражних судів областей призначається особа, яка досягла на день призначення 25 років, має вищу юридичну освіту і стаж роботи за спеціальністю, як правило, не менше трьох років.
Стажем професійної діяльності за юридичною спеціальністю є стаж професійної діяльності особи за спеціальністю після здобуття нею вищої юридичної освіти.
Абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
При цьому, будь-яких обмежень щодо дії цього пункту в часі Законом № 1402-VIII не встановлено.
Відтак, відповідачем протиправно не враховано 7 місяців 13 днів до стажу роботи судді.
Щодо не врахування періоду проходження військової строкової служби позивача в кількості 2 років 15 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 року №2232-ХІІ (далі по тексту - Закону №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Абзацом другим частини другої ст. 1 Указу Президента України від 10.07.1995 року №584/95 «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» чинної на час набуття стажу роботи безпосередньо на посаді судді 10 років (в редакції до 20.03.2008 року), до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.
Абзацом 2 пункту 3-1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2005 року №865 «Про оплату праці та щомісячне грошове утримання суддів», доповненим згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11.06.2008 року №545, до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років зараховується календарний період проходження строкової військової служби.
З наданих позивачем документів, доданих до заяви про призначення довічного грошового утримання слідує, що позивач з 28.04.1984 року по 13.05.1986 року проходив строкову військову службу, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці.
Таким чином, до стажу позивача підлягає зарахуванню період проходження строкової військової служби з 28.04.1984 року по 13.05.1986 року, що становить 2 роки 15 днів.
Про необхідність врахування такого періоду до стажу судді свідчить правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 30.05.2019 року у справі 9901/805/18, аналогічна за змістом постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.09.2020 року у справі №9901/302/19.
У цій постанові Велика Палата Верховного Суду, погодившись з висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вказала, що частину 2 статті 137 Закону України № 1402-VIII ( в редакції, яка діє з 5 серпня 2018 року) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагається законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення на їх посаду.
Вищенаведене свідчить про наявність у позивача права на зарахування до стажу роботи судді, що дає право на відставку та отримання щомісячного грошового утримання судді період проходження строкової військової служби та стаж (досвід) роботи ( професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом, як мінімальний для набуття суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення.
Крім того, Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року № 3-1, визначено форму Розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, в якій зазначається стаж, що дає право на відставку і призначення щомісячного довічного грошового утримання.
Розрахунок стажу судді, який дає право на відставку, так і на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, складений Центральним апеляційним господарським судом відповідно до згаданого Порядку, підписаний Головою Центрального апеляційного господарського суду, скріплений печаткою та поданий позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
При цьому, як вбачається із розрахунку стажу судді, який дає право на відставку та отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці від 06.07.2023 року за №3, який наданий Центральним апеляційним господарським судом, тривалість стажу позивача складає 30 років 6 місяців 7 днів, в тому числі 7 місяців 13 днів (п. 3 Розрахунку) згідно ч. 2 ст. 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
У розрахунку вказано, що стаж судді позивача станом на день видання наказу про відрахування зі штату суду становить 30 років 06 місяців 07 днів.
При цьому, зазначений розрахунок є чинним та не є скасований, у зв`язку з чим, розмір щомісячного утримання позивача підлягає збільшенню на 4% та має становити 68% суддівської винагороди, а не 64%.
Стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою Радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийняття рішення про звільнення) і застосовується як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Релевантною є судова практика висловлена Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2018 року у справі 428/4671/17, від 23 жовтня 2018 року у справі 686/10100/15-а.
Отже, відповідачем безпідставно не враховано при обчисленні позивачу розміру щомісячного довічного грошового утримання період проходження строкової військової служби в кількості 2 роки 15 днів, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) 07 місяців 13 днів, що в сукупності становить 2 роки 7 місяців 28 днів та зменшено його розмір на 4%.
З урахуванням наведеного, у відповідача були відсутні підстави для не врахування при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці строкової військової служби у кількості 2 років 15 днів та стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення у кількості 07 місяців 13 днів, а викладені підстави для відмови є необґрунтованими.
З огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання відповідача зарахувати до стажу, який дає право на щомісячне довічне грошове утримання судді період проходження строкової військової служби з 28.04.1984 року - 13.05.1986 року, що становить 2 роки 15 днів та стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, з 18.08.1995 по 01.04.1996 року, що становить 07 місяців 13 днів, тобто стаж в сукупності становить 2 роки 07 місяців 28 днів та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити перерахунок призначеного ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді, виходячи з розрахунку 68 % суддівської винагороди судді, починаючи з 07.07.2023 року та здійснити виплату на поточний рахунок позивача відкритий у банківській установі.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, зазначені вимоги в апеляційних скаргах є не обґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Приписи статті 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі №160/11402/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 липня 2025 року в адміністративній справі №160/11402/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко