Справа № 209/4613/25
Провадження № 2/209/478/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"30" березня 2026 р. м. Кам`янське
Дніпровський районний суд міста Кам`янського
у складі: головуючого судді Лобарчук О.О.
за участі секретаря Золотих Л.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Мартем`янова Юлія Миколаївна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за невиконання вироку суду, 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Мартем`янова Ю.М. звернулась до суду з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 6664,77 грн. та інфляційні витрати у розмірі 26542,45 грн. за невиконання вироку та ухвали судів за період з 19.09.2023 року по 11.06.2025 року; стягнути з відповідачів на його користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 8000 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.03.2023 року по справі № 209/3021/20 відповідачів визнано винними у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, частково задоволено цивільний позов ОСОБА_1 та стягнуто з відповідачів на його користь солідарно на відшкодування матеріальної шкоди 28507,25 грн та 30000 грн на відшкодування моральної шкоди. Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2023 року вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 14.03.2023 року в частині вирішення питання цивільного позову про стягнення відшкодування моральної шкоди змінено. Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з відповідачів на його користь солідарно 100000 грн на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вирок залишено без змін. За змістом вироку та ухвали судів відшкодування шкоди присуджено на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я (каліцтвом) внаслідок вчинення злочину. На виконання вказаного вироку та ухвали судом було видано виконавчі листи. У зв`язку із невиконанням відповідачами в добровільному порядку вказаного вироку та ухвали суду позивачем було пред`явлено виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_3 матеріальної та моральної шкоди для примусового виконання приватному виконавцю виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолу В.О. Приватним виконавцем було відкрито виконавчі провадження №73970751, №73971760 та постановою від 25.01.2024 року об`єднано їх у зведене виконавче провадження №73978686. Постановою приватного виконавця від 25.01.2024 року накладено арешт на майно відповідача ОСОБА_3 . Станом на день подання цього позову вирок та ухвала суду так і не були виконані відповідачами, внаслідок чого сума коштів (моральна та матеріальна шкода), стягнута на користь позивача, зазнала інфляційного впливу. Таке ставлення відповідачів щодо виконання вироку та ухвали суду є підставою для покладення на них обов`язку щодо відшкодування інфляційних втрат у розмірі 26542,45 грн та 3% річних у розмірі 6664,77 грн. за період з 19.09.2023 року по 11.06.2025 року.
Процесуальні дії у справі. 
Ухвалою від 14 липня 2025 року цивільна справа прийнята до провадження та призначена до підготовчого судового засідання (а.с.60).
Ухвалою від 21 жовтня 2025 року підготовче провадження по цивільній справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.80).
30 березня 2026 року судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи.
Заяви (клопотання) учасників справи. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Мартем`янова Ю.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених в позові. В подальшому, в судове засідання не з`явилась, письмово просила суд провести розгляд справи за її відсутності, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в судове засідання не з`явились, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином. Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за їх відсутності не скористались та не повідомили суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подали.
Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 14 березня 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  визнати винуватими у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого частиною 4 статті 187 Кримінального кодексу України. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 28507,25 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 30000 гривень на відшкодування моральної шкоди. В іншій частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в частині стягнення моральної шкоди відмовлено. (а.с.14-24)
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18 вересня 2023 року апеляційні скарги захисника Литвин Н.О. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника Ісакова В.В. в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , - залишені без задоволення. Апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_1 , - адвоката Монатко Д.С., - задоволена частково. Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року у кримінальному провадженні № 12020040790000733, щодо ОСОБА_2 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, - змінено в частині вирішення питання цивільного позову про стягнення моральної шкоди. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, - задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 100000 ( сто тисяч) гривень на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вирок суду залишено без змін. (а.с.25-40)
На виконання вказаного вироку 02 листопада 2023 року судом видані виконавчі листи. (а.с.41, 42, 43, 44, 45)
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 25.01.2024 року об`єднані виконавчі провадження №73970751, №73971760 у зведене виконавче провадження №73978686 з виконання виконавчого листа №209/3021/20 виданого Дніпровським районним судом міста Кам`янського від 02.11.2023 року. (а.с.46-47)
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області від 25.01.2024 року накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , що тналежить боржнику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.48-49)
Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною першою статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (пункт 43 мотивувальної частини постанови).
Постановою від 10.04.2018 № 910/10156/17 та від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 Верховний Суд наголосив, що ст. 625 ЦК України щодо нарахування інфляційних та 3% річних поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань, в тому числі на порушення позадоговірного грошового зобов`язання.
Відповідно до постанов Верховного Суду від 11 травня 2018 року у справі № 914/1487/17, від 20 червня 2018 року у справі № 905/2135/17 кредитор вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. При цьому, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
Отже, якщо судове рішення про стягнення коштів, в тому числі судових витрат, фактично не виконано, стягувач вправі вимагати стягнення з боржника в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання.
Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов`язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов`язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов`язань. 
Суд наголошує, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, та ці нарахування виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. 
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Належним виконанням зобов`язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.
Відповідно до ч.1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Враховуючи те, що рішення суду є обов`язковим, зокрема, й для відповідачів, та з огляду на те, що відповідачами впродовж тривалого строку не було сплачено на користь позивача кошти, у розмірі встановленому вироком Дніпровського районного суду міста Кам`янського від 14.03.2023 року та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 18.09.2023 року у справі № 209/3021/20, суд вважає, що за наведеними приписами закону у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді пред`явлення вимог про стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення. 
З наданих суду розрахунків вбачається, що позивачем з огляду на несвоєчасне виконання рішення суду, в порядку ст. 625 ЦК України, було нараховано інфляційні втрати у розмірі 26542,45 грн. та 3% річних 6664,77 грн., що у сумі складає 33207,22 грн.
Перевіривши вказані представником позивача дані та наявні в матеріалах справи докази, суд погоджується із зазначеним розрахунком представника позивача. 
Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог в частині наявності підстав для застосування приписів ст. 625 ЦК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та, за розрахунками із відповідачів на користь позивача з огляду на неналежне виконання зобов`язання підлягають стягненню інфляційні втрати у розмірі 26542,45 грн. та 3% річних 6664,77 грн., що у сумі складає 33207,22 грн.
Позивачем було сплачено 8000,00 грн. витрат за надання йому правової допомоги, про що свідчить договір про надання правової допомоги від 10.02.2025 року, акт приймання-передачі послуг до договору про надання правничої допомоги від 10.02.2025 року, додані до матеріалів справи (а.с.10-12, 13).
У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача.
Таким чином на користь позивача з відповідачі слід стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 8000,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави належить також стягнути судовий збір. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 598, 599, 610, 615, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263, 265, 280, 281 ЦПК України, суд –

У Х В А Л И В :
Позовні вимоги позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Мартем`янова Юлія Миколаївна, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення 3% річних та інфляційних витрат за невиконання вироку суду - задовольнити повністю. 
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , інфляційні втрати у розмірі 26542,45 грн. та 3% річних у розмірі 6664,77 грн., що у сумі складає 33207 (тридцять три тисячі двісті сім) грн. 22 коп.
Стягнути солідарно з з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. 
Стягнути з з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1109,33 грн. з кожного окремо.
Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повний текст рішення складений – 30 березня 2026 року.
Суддя      О.О. Лобарчук