Справа № 700/123/26 
Провадження № 2/700/266/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області в складі головуючого судді: Пічкура С.Д., за участю секретаря судового засідання: Нетребенко В.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні, в порядку загального провадження в селищі Лисянка, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивач – адвокат Євич Сергій Петрович до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказує, що між ним та відповідачем 14 листопада 2025 року укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (їдальня) в АДРЕСА_1 на земельній ділянці комунальної власності. Договір підписаний 14.11.2025 року. З відповідачем повністю проведено розрахунок за нежитлову будівлю (їдальню) в сумі 2500 доларів США, що підтверджується засвідченою розпискою. Оскільки на земельну ділянку під приміщенням відсутні правовстановлюючі документи, нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, а відповідач з моменту отримання коштів та підписання договору купівлі-продажу до цього часу не надав усіх необхідних документів для посвідчення договору, що і стало причиною звернення до суду із вказаним позовом.
Позивач та представник позивача - адвокат Євич С.П. у підготовче судове засідання не з`явивилися, позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнав.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 206 цього ж Кодексу.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав нежитлова будівля, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 .
Згідно довідки Лисянської селищної ради від 10 лютого 2026 року №153, земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 не сформована, нікому у власність та оренду не передана, кадастровий номер відсутній, відомості в публічну кадастрову карту не вносились.
Згідно засідченою розпискою старостою села від 06 лютого 2026 року, 14.11.2025 року між позивачем та відповідачем укладено договір купівлі – продажу нежитлової будівлі (їдальня) в АДРЕСА_1 та передано грошові кошти в сумі 2500 доларів США, які є повною оплатою за приміщення.
Згідно ч. 1 ст.655 ЦК України, за договором купівлі - продажу одна сторона /продавець/ передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні /покупцеві/, а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Відповідно до п. 13 равовий акт № 9 від 06.11.2009">постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року, у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 Цивільного кодексу України.
При цьому, суд відмічає, що на час виникнення спірних правовідносин та винесення рішення, стаття 657 ЦК України не передбачає обов`язкової державної реєстрації договору купівлі-продажу нерухомого майна, та не пов`язує з цим його дійсність, а даною нормою передбачено лише обов`язкове нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку, іншого нерухомого майна. За таких обставин, з урахуванням вимог вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року, до даних правовідносин можливо застосувати ст. 220 ЦК України.
Виконання даного договору підтверджується отриманням відповідачем грошових коштів, а відповідач ухиляється від від його посвідчення, зокрема подання необхідних документів до нотаріальної контори на земельну ділянку, а тому визнання договору дійсним можливе лише у судовому порядку.
Стаття 377 ЦК України передбачає, що перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, що розміщені на ній
До особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.
Це випливає також з того, що ч. 11 ст. 120 ЗК України визначає, що якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу.
Орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, зобов`язаний передати земельну ділянку у власність або користування набувачу в порядку, встановленому цим Кодексом.
Пропущення строку подання заяви, зазначеного в абзаці першому цієї частини, не може бути підставою для відмови набувачу (власнику) такого об`єкта у передачі йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт.
На підставі викладеного та враховуючи, що сторони обумовили всі істотні умови договору і це підтверджується письмовими доказами, суд дійшов висновку про необхідність визнання договору дійсним. 
Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
За ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягнули згоди з усіх істотних умов.
При таких обставинах, суд вважає договір купівлі - продажу дійсним.
При цьому, суд також враховує останню актуальну практику суду касаційної інстанції, як суду права, з розгляду даної ктаегорії справ. 
Так, Верховний Суд у своїй постанові від 04 листопада 2024 року у справі № 449/593/22 зокрема вказав, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається (частина друга статті 220 ЦК України).
З урахуванням принципу розумності, очевидно, що позов про визнання договору дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України є способом захисту цивільних прав та інтересів учасників приватних відносин. Рішення суду про визнання договору дійсним при недодержанні сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору «зцілює» тільки таку ваду як відсутність нотаріального посвідчення договору. При цьому наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається в силу прямої вказівки в частині другій статті 220 ЦК України. Проявом розумності є те, що законодавець не пов`язує можливість визнання дійсним договору із залученням податкового чи іншого органу, який контролює сплату фізичною особою податків, зборів чи інших обов`язкових платежів. Очевидно, що для контролю сплати фізичною особою податків, зборів чи інших обов`язкових платежів в публічному праві існують відповідні механізми, які зовсім не пов`язуються із оскарженням в апеляційному порядку та скасуванням судового рішення про визнання дійсним договору. Цивільний суд за позовом про визнання договору дійсним на підставі частини другої статті 220 ЦК України вирішує цивільний спір, а не визначає, розмір та порядок сплати податків, зборів чи інших обов`язкових платежів.
Виходячи з викладеного та керуючись ст.ст. 220, 328, 334, 655, 657, ЦК України, ст.ст. 4,82,258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (їдальня) в АДРЕСА_1 , укладеного між покупцем ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 що проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) та продавцем ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ).
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Сергій ПІЧКУР