П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/35925/25	
Перша інстанція: суддя Катаєва Е.В.

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі: 
Головуючого: Градовського Ю.М.
суддів: Єщенка О.В., 
Казанчук Г.П. 
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У жовтні 2025р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ГУ ПФУ в Одеській області, в якому просив:
- визначити протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Одеській області за №241670087157 від 17.09.2025р. про відмову йому - ОСОБА_1 , у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах; 
- зобов`язати ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до пільгового стажу роботи за Списком №1 період його - ОСОБА_1 , роботи з 22.05.2015р. по 10.08.2020р. в АТ «Київметробуд» Тунельний загін №7, за наслідком якого здійснювати виплату пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 8.09.2025р.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він працював на посадах, які включено до Списку №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах. 
По досягненню пенсійного віку він звернувся із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, за результатом розгляду якої відповідачем прийнято рішення за №241670087157 від 17.09.2025р. про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи. 
Позивач вважає вказане рішення протиправним, оскільки пенсійний орган протиправно не зараховано до його пільгового стажу період роботи з 22.05.2015р. по 10.08.2020р., який підтверджується записами трудової книжки. Отже підлягає зарахуванню до пільгового стажу роботи. При цьому, на працівника не можна покладати відповідальність за не проведення атестації робочих місць.
Позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025р. адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними та скасовано рішення ГУ ПФУ в Одеській області №241670087157 від 17.09.2025р. про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано ГУ ПФУ в Одеській області зарахувати до пільгового стажу період роботи ОСОБА_1 з 22.05.2015р. по 10.08.2020р. та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 8.09.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 з урахуванням висновків суду. 
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФУ в Одеській області судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 000грн.
В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Одеській області, посилаючись на порушення норм права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.
Судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду без змін, з наступних підстав.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку пенсійним органом протиправно не зараховано до страхового стажу позивачки періоди трудової діяльності згідно трудової книжки, про що визначено в оскаржуваному рішенні, а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню. 
Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.
Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 .
8.09.2025р. позивач у віці 53 років 10 місяців звернувся із заявою до територіальних органів ПФУ про призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, яку розглянуто ГУ ПФУ та прийнято рішення за №241670087157 від 17.09.2025р., яким заявнику відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах через відсутність пільгового стажу, який не зарахований, оскільки відповідно до пільгової довідки від 5.06.2023р. за №18-22/78 періоди роботи згідно довідки від 17.08.2021р. №38, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів. В наказі про результати атестації робочих місць від 10.03.2017р. №10 зазначено, що атестація проводилась в м.Новодністровськ, тоді як з 1.06.2017р. по 11.06.2019р. згідно наказів від 2.06.2017р. №177 о/с та від 10.06.2019р. №162 о/с заявника переведено на дільницю №2 м.Кривій Ріг, також наказ №10 не завірено.
Позивач, вважаючи рішення за №241670087157 від 17.09.2025р. протиправним та таким, що підлягає скасуванню, звернувся до суду із даним позовом.
Перевіряючи правомірність та законність дій та рішень пенсійного органу у спірних правовідносинах, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та протиправність в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.
Положеннями ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи лише на підставі закону в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Приписами ст.46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян регулюються ЗУ «Про пенсійне забезпечення» від 5.11.1991р. за №1788-XII (надалі - Закон №1788-XII) та ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9.07.2003р. №1058-IV (надалі - Закон №1058-IV).
У відповідності до ч.3 ст.4 Закону №1058-IV виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Приписами ч.1 ст.114 Закону №1058-IV визначено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених КМУ, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Положеннями п.1 ч.2 ст.114 Закону №1058-IV встановлено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим КМУ, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. 
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності на дату досягнення віку, встановленого абзацами першим і третім - тринадцятим цього пункту, страхового стажу: з 1 квітня 2023 року по 31 березня 2024 року - не менше 24 років 6 місяців у чоловіків і не менше 19 років 6 місяців у жінок. 
Як вбачається із матеріалів справи, що оскаржуваним рішенням ГУ ПФУ за №241670087157 від 17.09.2025р. заявнику відмовлено у призначенні пенсії через відсутність пільгового стажу, при цьому не зараховано пільговий стаж згідно довідки від 17.08.2021р. №38, оскільки довідка не відповідає додатку №5, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів. В наказі про результати атестації робочих місць від 10.03.2017р. №10 зазначено, що атестація проводилась в м.Новодністровськ, тоді як з 1.06.2017р. по 11.06.2019р. згідно наказів від 2.06.2017р. за №177 о/с та від 10.06.2019р. №162 о/с заявника переведено на дільницю №2 м.Кривій Ріг, також наказ №10 не завірено.
Приписами ст.62 Закону №1058-IV визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
За правилами п.1,3 Порядку підтвердження наявного стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою КМУ від 12 серпня 1993р. №637 (надалі - Порядок №637), визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Приписами ч.1 ст.62 Закону №1788-ХІІ чітко визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється КМУ.
Відповідно до пп.1.1. п.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993р. №58 (надалі - Інструкція №58) трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
За правилами п.18 Порядку №637, за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Процедура застосування Списків №1 і №2 визначена Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005р. №383 (надалі - Порядок №383).
У відповідності до п.3 Порядку №383 при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
За правилами ч.4 ст.24 Закону №1058-IV, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Посади, зокрема, насипальника цементу, пакувальника цементу, машиніста екскаватора, передбачені Списком №1, затвердженим Постановою КМУ від 24.06.2016р. №461, зайнятість на яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1.
Як вбачається із матеріалів справи, що відповідно до записів №62, 64, 65, 67 трудової книжки серії НОМЕР_2 від 6.08.1990р. ОСОБА_1 22.05.2015р. прийнятий на роботу до АТ «Київметробуд» бетонярем 3-го розряду на підземні роботи з повним робочим днем в м.Новодністровськ, з 1.05.2017р. переведений машиністом екскаватора 4 розряду на дільницю в м.Кривий Ріг, з 1.06.2017р. переведений на підземні роботи з повним робочим днем машиністом екскаватора на дільницю в м.Кривий Ріг, з 12.06.2019р. переміщений на дільницю в м.Новодністровськ на підземні роботи з повним робочим днем машиністом екскаватора 4 розряду, 10.08.2020р. звільнений з посади за власним бажанням. 
На період внесення записів до трудової книжки позивача в спірні періоди діяла Інструкція, затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993р. (надалі - Інструкція №58).
Приписами п.1.1. Інструкція №58 чітко визначено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Враховуючи вищевказане, судова колегія вважає, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи та ці записи є належними та допустимими доказами для підтвердження його трудового стажу та підлягають зарахуванню до страхового стажу. 
При цьому, пенсійний орган не ставить під сумнів відомості, які занесені до трудової книжки щодо трудової діяльності позивача.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи під час апеляційного розгляду, що трудова книжка позивача містить всі необхідні записи про роботу у спірний період з 22.05.2015р. по 10.08.2020р., а саме відомості про дату прийняття позивача на посаду, назву цієї посади, дані про реквізити наказів про прийняття на роботу, переведення (переміщення) та звільнення з роботи; ці записи є належним та допустимим доказом підтвердження трудового стажу позивача. 
Окрім того, атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою КМУ від 1.08.1992р. №442 (надалі - Порядок №442), та розробленими на виконання цієї постанови Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України від 1.09.1992р. за №41 (надалі - Методичні рекомендації №41).
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.
Згідно з п.4 Порядку №442 та пп.1.5 п.1 Методичних рекомендацій №41 періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій №41 передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За правилами п.8-9 Порядку №442, відомості про результати атестації робочих місць заносяться до картки умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесені до переліку.
Аналізуючи вищевказане, судова колегія зазначає, що необхідними умовами для пільгового стажу є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу. 
Як вбачається із матеріалів справи, що у спірний період з 22.05.2015р. по 10.08.2020р. АТ «Київметробуд» проводилась атестація робочих місць, про що містяться записи №63, 66, 68 у трудовій книжці позивача згідно з якими за результатами атестації робочих місць за умовами праці по дані професії підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення за списком №1. Накази №16 від 6.06.2013р. та №10 від 10.03.2017р.
Приписами п.10 Порядку №383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку №637.
Водночас, відповідно до п.1,2 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Тобто, необхідними умовами для виникнення права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення саме факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку №1.
Враховуючи те, що період роботи позивача з 22.05.2015р. по 10.08.2020р. підтверджений записами у трудовій книжці та повинен бути зарахований до пільгового стажу, дійшов висновку, що відповідачем не доведено законності прийнятого рішення за №241670087157 від 17.09.2025р. 
Між тим, п.4.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління ПФУ №22-1 від 25.11.2005 року, встановлено, що право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію. 
З оскаржуваного рішення не вбачається, чи був відповідачем проведений всебічний, повний і об`єктивний розгляду всіх поданих документів для призначення пенсії, тобто не вбачається чи є єдиною підставою для відмови у призначенні пенсії позивачу не зарахування йому до стажу спірних періодів роботи, що визнано судом неправомірним. 
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пенсійний орган приймаючи оскаржуване рішення, діяв недобросовісно та необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; нерозсудливо; непропорційно, зокрема без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, як наслідок, допустив неналежний розгляд поданої ним заяви і документів та, відповідно, прийняв необґрунтоване рішення про відмову позивачу в призначенні пенсії, а тому позовні вимоги в частині визнання протиправним та скасування рішення №241670087157 від 17.09.2025 підлягають задоволенню. 
Також апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та зобов`язання ГУ ПФУ зарахувати до пільгового стажу період роботи позивача з 22.05.2015р. по 10.08.2020р. та повторно розглянути заяву позивача від 8.09.2025р. про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням висновків суду.
Отже, судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що пенсійним органом протиправно відмовлено позивачу у зарахуванні спірного періоду.
Відтак, беручи до уваги вищевикладене, та оцінюючи наявні в матеріалах справи письмові докази в сукупності, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах Проніна проти України (пункт 23) і Серявін та інші проти України (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів і інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.
За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для його скасування.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 грудня 2025р. – залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.5 ст.328 КАС України. 

Головуючий: Ю.М. Градовський 

Судді: О.В. Єщенко 

Г.П. Казанчук