Номер провадження: 22-ц/813/1627/26 
Справа № 946/4510/24
Головуючий у першій інстанції Бальжик О. І.
Доповідач Коновалова В. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
Іменем України

05.02.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 ,
на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року, 
за заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні,
в с т а н о в и в:
В травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні, в обґрунтування зазначивши, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11.01.2013 року за ОСОБА_1 визнано право власності на 9/104 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , яка реального виразу не має та входить до складу 3/26 частин даного домоволодіння та складається з квартири АДРЕСА_2 , 1/3 частин сараю літ. «О», 1/5 частин вбиральні літ. «У», гаражу літ. «Р», сараю літ. «П», 2/5 частин надвірних споруд. Також вказаним рішенням суду за ОСОБА_1 визнано право власності на 3/104 часток зазначеного домоволодіння, яка реального виразу не має та входить до складу 3/26 частин даного домоволодіння та складається з квартири АДРЕСА_2 , 1/3 частин сараю літ. «О», 1/5 частин вбиральні літ. « У», гаражу літ. «Р», сараю літ. «П», 2/5 частин надвірних споруд. На думку позивача, 3/104 частка, право власності на яку визнано за ОСОБА_3 , є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування майном є неможливим. Припинення права власності на цю частку не завдає істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї, тому що у відповідачки є інше житло, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 . Спільне користування майном неможливе, тому що сторони не є членами однієї сім`ї, не проживають спільно і не ведуть спільного господарства. ОСОБА_3 не бере участі у витратах, яких потребує вказане майно, не сплачує житлово-комунальні послуги. Між сторонами постійно виникають конфліктні ситуації щодо спільного майна. 
Позивач вважав, що право власності ОСОБА_3 на 3/104 частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 може бути припинено з виплатою їй відповідної компенсації.
Позивач просив суд припинити за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 3/104 частку житлового будинку АДРЕСА_4 ; визнати право власності на 3/104 частку житлового будинку АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 ; виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 .
Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області заочним рішенням від 11 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права особи на частку у спільному майні, задовольнив. Припинив право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 . Визнав за ОСОБА_1 право власності на 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 . Стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 , у розмірі 100656 гривень.
08 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про прийняття додаткового рішення по справі, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в судовому рішенні не вирішено питання про грошові кошти в сумі 100656 грн які позивач вніс на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області згідно квитанції до платіжної інструкції №СВ 09322403/1 від 21 травня 2025 року.
Заявник просив суд ухвалити додаткове рішення в якому зазначити: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 , шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_3 з депозитного рахунку ТУ ДСА в Одеський області 100656 гривень, які були внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області згідно квитанції до платіжної інструкції №СВ 09322403/1 від 21 травня 2025 року».
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року заяву Гайдукевича О.В. про ухвалення додаткового рішення у справі за його позовом до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, - залишено без задоволення.
Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що заява позивача фактично спрямована на деталізацію способу виконання вже ухваленого рішення шляхом зазначення, що виплата має здійснюватися шляхом перерахування з депозитного рахунку ТУ ДСА на рахунок відповідачки. Таке уточнення не стосується «позовної вимоги», а належить до стадії виконання рішення. Приймаючи до уваги, що стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 щодо сплати ним відповідачці ОСОБА_3 компенсації вартості частки спільного об`єкта нерухомого майна, з приводу якої він подавав докази і давав пояснення, ухвалено рішення, суд не вбачав підстав для ухвалення додаткового рішення.
ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Бальжик К.Д., в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року та ухвалити додаткове рішення, яким вирішити долю грошових коштів які були внесені ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУ ДСА в Одеській області згідно квитанції до платіжної інструкції №СВ 09322403/1 від 21 травня 2025 року.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що, на думку скаржника, суд мав дослідити матеріали справи та вирішити долю грошових коштів які були внесені на депозитний рахунок ТУ ДСА Одеської області.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 17.11.2025 року відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою, роз`яснив ОСОБА_3 п раво подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Бальжик К.Д. копію ухвали про відкриття провадження отримав 21.11.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження від 17.11.2025 року та копію апеляційної скарги отримала у відповідності до положень п.5 ч.6 ст. 272 ЦПК України.
Учасники процесу про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Представник ОСОБА_1 – адвокат Бальжик К.Д судову повістку-повідомлення отримала 11.12.2025 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_3 про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у відповідності до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.
З огляду на положення частини другої статті 372 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, та зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити за відсутності учасників процесу.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне зазначити наступне.
Постановляючи ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з приводу позовної вимоги ОСОБА_1 щодо сплати ним відповідачці ОСОБА_3 компенсації вартості частки спільного об`єкта нерухомого майна, з приводу якої він подавав докази і давав пояснення, ухвалено рішення, тому суд не вбачає підстав для ухвалення додаткового рішення. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вищевказаною нормою; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.
Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.
Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 05.07.2023 року у справі № 904/8884/21).
Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 просив ухвалити додаткове рішення в якому зазначити: «…Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_5 , що складає 100656 грн шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_3 з депозитного рахунку ТУДСА в Одеській області, які були внесенні ОСОБА_1 на депозитний рахунок ТУДСА в Одеській області згідно квитанції до платіжної інстанції № СВ 09322403/1 від 21 травня 2025 року», в обгрунтування зазначивши, що  в судовому рішенні не вирішено питання щодо позовної вимоги в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_3 грошової компенсації вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_5 , шляхом перерахування на рахунок ОСОБА_3 з депозитного рахунку ТУ ДСА в Одеський області 100 656 гривень, які були внесені згідно квитанції до платіжної інструкції №СВ 09322403/1 від 21 травня 2025 року.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17(провадження № 61-9545сво21).
Із матеріалів справи вбачається, що в травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , в якому просив: припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 . Визнати право власності на 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 . Виплатити ОСОБА_3 компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 .
Заочним рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 11 вересня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні задоволено. Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію вартості 3/104 частки житлового будинку АДРЕСА_4 у розмірі 100656 грн.
Зазначені обставини свідчать про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги у справі судом першої інстанції вирішені.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.
Колегія судді погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що заява позивача фактично спрямована на деталізацію способу виконання вже ухваленого рішення шляхом зазначення, що виплата має здійснюватися шляхом перерахування з депозитного рахунку ТУ ДСА на рахунок відповідачки. Таке уточнення не стосується «позовної вимоги», а належить до стадії виконання рішення. 
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження».
Так, відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
На підставі частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відтак, оцінивши доводи заявника, викладені у змісті заяви про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони не підпадають під жоден із випадків, визначених статтею 270 ЦПК України, коли суд має право постановити додаткове рішення. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог закону.
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий         В.А. Коновалова

Судді          О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко