П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/9604/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Печений Є.В. 
Суддя-доповідач: Полотнянко Ю.П. 
18 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Полотнянка Ю.П. 
суддів: Драчук Т. О.  Смілянця Е. С. 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якому просив:
" - зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести ОСОБА_1 поновлення та виплату пенсії за вислугу років з 21 грудня 2017 року відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з компенсацією втрати частини доходів".
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.
На виконання вимог ухвали суду від 09 червня 2025 року, подав до суду заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду. У поданій заяві позивач вказує, що об`єктивна можливість у ОСОБА_1 дізнатися про порушення своїх прав та звернутися з цим позовом до суду виникла лише у березні 2025 року з причин, що не залежали від позивача (агресивні військові дії рф, що зумовили безпосередню участь позивача в бойових діях). Відтак 07.03.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, а 25.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в листі від 25.03.2025 № 4183-3227/Д-03/8- 2200/25 повідомило про зміни, які були внесені 27.03.2014 до частини 3 статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та безпідставно відмовило у виплаті пенсії.
Ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 25.06.2025 позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій вказує, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини, які свідчать про поважність причин пропуску строку звернення позивача до суду із позовом у цій справі. Зокрема, суд першої інстанцій не звернув увагу на ту обставини, що позивач є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення. 20.12.2017 між МВС України в особі командувача Національної гвардії України та полковником ОСОБА_1 укладено новий Контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах офіцерського складу, відтак позивач проходить військову службу у Національній гвардії України в особливий період. Крім того, з 2014 року та до тепер фактично перебуває у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, і це безпосередньо впливає на можливість своєчасного звернення до суду, а також можливості бути обізнаним та дізнатися про свої порушені права.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до приписів ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч.1 ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач просить поновити виплату пенсії з 21.12.2017 року, тоді як ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про виплату пенсії до Головного управління Пенсійного фонду лише 07.03.2025 року.
Крім того, суд зважав і на тривалість часу, який минув із дати завершення процесуального строку й на те, що позивачем не вживалось жодних заходів для того, щоб реалізувати своє право на звернення у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення.
За таких обставин, суд дійшов висновку про відсутність причин пропуску строку звернення до суду, які можуть вважатися поважними.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно із ч.3 ст.122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, строк звернення до адміністративного суду це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Отже, для визначення початку перебігу строку для звернення до суду необхідно встановити час, коли позивач дізнався або повинен був дізнатись про порушення своїх прав, свобод та інтересів. Позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом шести місяців від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. Водночас, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Наслідки пропуску строків звернення до адміністративного суду регламентовані ст.123 КАС України, згідно із частиною третьою якої, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Так, встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, зумовлено специфікою соціальних спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків спричинено досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Рішенням Конституційного Суду України №17-рп/2011 від 13.12.2011 визначено, що держава за допомогою встановлення відповідних процесуальних строків, може обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізналася" та "повинна була дізнатись" про порушення права.
Зокрема, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї немає перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 у справі №340/1019/19).
У справі, яка розглядається, позивач просить зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області провести йому поновлення та виплату пенсії за вислугу років з 21 грудня 2017 року відповідно до Закону «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служб, та деяких інших осіб», на підставі документів, що знаходяться в пенсійній справі з компенсацією втрати частини доходів.
Колегія суддів вказує, що правовідносини, з приводу яких позивач звернувся до суду, виникли у період з 21.12.2017, проте звернення з даним позовом до суду відбулося 04.06.2025, тобто з порушенням строку, визначеного статтею 122 КАС України.
На виконання вимог ухвали Хмельницького окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року, подав до суду заяву про поновлення процесуального строку звернення до суду.
У поданій заяві позивач вказує, що об`єктивна можливість у ОСОБА_1 дізнатися про порушення своїх прав та звернутися з цим позовом до суду виникла лише у березні 2025 року з причин, що не залежали від позивача (агресивні військові дії рф, що зумовили безпосередню участь позивача в бойових діях). Відтак 07.03.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії, а 25.03.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області в листі від 25.03.2025 № 4183-3227/Д-03/8- 2200/25 повідомило про зміни, які були внесені 27.03.2014 до частини 3 статті 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та безпідставно відмовило у виплаті пенсії.
Повертаючи позовну заяву позивачу суд першої інстанції дійшов висновку, що реалізація позивачем права на звернення до суду з позовною заявою в рамках строку звернення до суду залежить виключно від нього самого, а не від дій чи бездіяльності відповідача, формування судової практики чи інше. При цьому, не реалізація цього права зумовлена власною пасивною поведінкою позивача, тому вказані в заяві про поновлення процесуального строку обставини не можуть бути підставою для поновлення строку.
Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо відсутності правових підстав для повернення позовної заяви, колегія суддів зазначає, що при вирішенні питання поважності пропуску строку звернення до суду, суд першої інстанції не врахував, що позивач є військовослужбовцем і має статус учасника бойових дій, та на цей час приймає участь в бойових діях та заходах забезпечення оборони України у зв`язку із агресією російської федерації проти України, що підтверджується матеріалами справи.
Слід зазначити, що проходження особою військової служби, призваною по мобілізації у Збройні Сили України, може бути підставою для поновлення строку звернення до суду з кількох причин, пов`язаних із особливим статусом військовослужбовців та характером їхньої служби:
1. Обмеження доступу до правової допомоги: під час служби військовослужбовці можуть перебувати у віддалених, в тому числі й небезпечних місцях, де відсутній доступ до адвокатів чи інших правових ресурсів, що обмежує можливість своєчасного звернення до суду.
2. Виконання обов`язків служби: військовослужбовці, особливо в умовах воєнного стану, часто перебувають у стані, коли фізично або психологічно неможливо займатися приватними справами, зокрема ініціювати судові спори.
3. Фактор часу: участь військовослужбовця у довготривалих операціях, навчаннях або відрядженнях може унеможливити дотримання, визначеного процесуальним законом, строку для звернення до суду.
4. Повага до особливого статусу військовослужбовців: враховуючи виконання військовослужбовцями важливої функції із захисту держави, законодавство та судова практика мають враховувати обставини, пов`язані з проходженням військової служби, як вагому підставу для поновлення строку.
5. Обов`язок держави забезпечувати реалізацію принципу рівного доступу до правосуддя: проходження військової служби може суттєво ускладнити реалізацію особами цього права, а отже, з метою належного забезпечення зазначеного принципу, може визнаватися об`єктивною причиною пропуску процесуального строку.
Так, матеріалами справи підтверджується, що позивач з 2014 року брав активну участь у забезпеченні виконання службово-бойових завдань з відсічі збройної агресії рф у районі проведення операції Об`єднаних сил на території Донецької та Луганської областей (антитерористичної операції) на сході України та під час широкомасштабного вторгнення з 24 лютого 2022 року, будучи на посадах:
- командира загону спеціального призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 (грудень 2012 – вересень 2014 років) – керував діями зазначеного підрозділу в районах АДРЕСА_1 з 13 квітня по 10 травня, з 13 по 28 травня, з 09 червня по 07 липня, з 06 серпня по 21 вересня;
- командира окремого загону спеціального призначення ІНФОРМАЦІЯ_1 (вересень 2014 – квітень 2017 років) – керував діями зазначеного підрозділу в районах АДРЕСА_1 з 05 жовтня по 03 листопада 2014 року та з 04 січня по 03 березня 2015 року; з 11 травня по 11 липня 2015 року та з 29 травня по 05 серпня 2016 року виконував обов`язки заступника командира оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_2 » з контрдиверсійної боротьби в антитерористичній операції;
- заступника начальника управління спеціальних операцій з спеціальної підготовки Головного управління Національної гвардії України (квітень 2017 – листопад 2020 років) – з 03 вересня по 08 листопада 2018 року та з 09 жовтня 2019 року по 11 січня 2020 року виконував обов`язки керівника угруповання з контрдиверсійної боротьби Об`єднаних сил; безпосередньо здійснював планування залучення підрозділів спеціального призначення Національної гвардії України в оперативнотактичних угрупованнях « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » Об`єднаних сил;
- заступника директора департаменту професійної підготовки Головного управління Національної гвардії України (листопад 2020 – листопад 2023 років) – протягом квітня-липня 2021 року виконував обов`язки начальника штабу угруповання Національної гвардії України в районі проведення операції Об`єднаних сил; із 06 травня по 07 листопада 2023 року полковник ОСОБА_1 виконував обов`язки керівника оперативної групи Національної гвардії України в оперативностратегічному угрупованні військ « ІНФОРМАЦІЯ_5 »;
- першого заступника директора департаменту планування застосування – начальника оперативного управління Головного управління Національної гвардії України (грудень 2023 – до цього часу) – із 29 лютого по 10 травня 2024 року виконував бойові завдання на посаді командира тактичної групи Національної гвардії України в оперативно-стратегічному угрупованні « ІНФОРМАЦІЯ_5 » Збройних Сил України, де здійснював управління підрозділами Національної гвардії України, які вели бойові дії на лінії бойового зіткнення в районі Серебрянського лісництва на Лиманському напрямку; із 12 серпня по 08 жовтня 2024 року виконував обов`язки заступника командира Угруповання стабілізаційних дій (начальника штабу), здійснював керівництво підпорядкованими силами і засобами, брав активну участь у плануванні та здійсненні фільтраційних заходів у Курській області.
Вказані обставини свідчать, що пропуск строку звернення позивача до суду за захистом порушених прав відбувся з поважних причин, а наведені ОСОБА_1 обставини є підставою для поновлення судом строків, встановлених частиною 2 статті 122 КАС України.
Подібні висновки щодо поновлення процесуального строку військовозобов`язаним, учасникам бойових дій та мобілізованим в особливий період, викладені у постановах Верховного Суду від 29 листопада 2024 року у справі №120/359/24 та ухвалах від 02 червня 2022 року у справі №757/30991/18-а, від 14 липня 2022 року у справі №380/10696/21, від 27 липня 2022 року у справі №380/13558/21, від 27 липня 2022 року у справі №380/12913/21, від 04 серпня 2022 року у справі №420/2429/20, від 12 серпня 2022 року у справі №400/3957/21 та від 21 вересня 2022 у справі №360/4969/21.
З урахування обставин у межах даної справи, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що саме з дати отримання відповіді від відповідача позивач зміг дізнатися про порушення своїх прав та інтересів.
Також колегія суддів зазначає, що при застосуванні процесуальних норм слід уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до нівелювання процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зазначений підхід неодноразово був застосований Верховним Судом, зокрема у постановах від 11 липня 2019 року у справі №182/634/17(6-а/0182/32/2018), від 07 лютого 2023 року у справі №340/56/22, від 19 жовтня 2023 року у справі №420/1011/20, від 15 листопада 2023 року у справі №380/6752/21, від 20 грудня 2023 року у справі №460/44271/22, від 21 грудня 2023 року у справі №520/1189/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/10393/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/23249/23, від 12 лютого 2024 року у справі №140/21477/23 та від 02 липня 2024 року у справі №440/2984/21.
Згідно вимог ст. 320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України, у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви ґрунтуються на неповному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та порушенні норм процесуального права, а тому у відповідності до положень ст. 320 КАС України наявні підстави для задоволення апеляційної скарги, скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Хмельницького окружного адміністративного суду від 25 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.
Справу направити до Хмельницького окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Полотнянко Ю.П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Смілянець Е. С.