Рівненський апеляційний суд
___________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 лютого 2026 року       м. Рівне

Справа № 569/22887/25
Провадження № 33/4815/319/26

Суддя Рівненського апеляційного суду – Полюхович О.І.,
з участю: 
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , 
потерпілої – ОСОБА_2 , 
представника потерпілої – Якобчука П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Крутня І.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року, –

 
ВСТАНОВИВ:

 
Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та до нього застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 (триста сорок) грн. в дохід держави.
З матеріалів справи вбачається, що 19.09.2025 року приблизно о 13 год. 37 хв. гр. ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство, тобто умисно вчинив дії психологічного характеру, а саме з використанням електронних комунікацій застосував образи, погрози розповсюдити інформацію інтимного характеру щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої ОСОБА_2 , а саме спричинено емоційні зміни і тривогу, дратівливість, відчуття безнадії, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі захисник Крутень І.В. просить скасувати постанову місцевого суду та закрити провадження у справі за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Зазначає, що суд першої інстанції порушив принцип рівності та змагальності сторін, оскільки не надав оцінки доводам щодо тривалого майнового спору між сторонами та можливого конфліктного підґрунтя подій. Суд також не врахував обставини багаторічних судових процесів, поновлення судового рішення та скасування арештів з майна, які могли свідчити про вмотивованість заявниці та характер взаємовідносин сторін. Вказує, що докази, покладені в основу обвинувачення, є неналежними та недопустимими, зокрема скриншоти листування подані без оригіналів, без метаданих, без належного засвідчення та містять розбіжності. Наголошує, що надані матеріали не підтверджують фактичного вчинення психологічного насильства, а також не доводять настання обов`язкової ознаки складу правопорушення – шкоди психічному здоров`ю потерпілої.
Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Відповідно до ст.285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Постанова відносно ОСОБА_1 винесена 18 грудня 2025 року (а.с.49). Докази про надіслання йому копії постанови в матеріалах справи відсутні.
Згідно апеляційної скарги, з повним текстом постанови захисник ознайомився після оприлюднення в ЄДРСР 21.01.2026 року.
Апеляційна скарга подана до суду через систему «Електронний суд» 27 січня 2026 року.
Отже, оскільки строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин, то цей строк слід поновити.
Заслухавши доводи ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, думку потерпілої ОСОБА_2 та її представника Якобчука П.О. про залишення постанови суду без змін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Відповідно до статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 251 КУпАП встановлює, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Відповідальність за ч.1 ст.173-2 КУпАП настає у разі вчинення насильства в сім`ї, тобто умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, не проходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
У ході апеляційного розгляду ОСОБА_1 зазначив, що жодних протиправних дій стосовно своєї колишньої дружини ОСОБА_2 він не вчиняв, а тому вважає притягнення його до адміністративної відповідальності безпідставним. Також вказав, що долучені до матеріалів справи скриншоти листування у месенджері не підтверджують фактів, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, та не містять об`єктивних даних, які б свідчили про наявність у його діях складу інкримінованого правопорушення.
Потерпіла ОСОБА_2 під час апеляційного розгляду зазначила, що обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, відповідають дійсності та повністю підтверджуються наданими нею доказами. Вказала, що ОСОБА_1 вчинив щодо неї психологічне насильство, яке полягає у надсиланні на її мобільний телефон відеоматеріалів сексуального та порнографічного характеру, супроводжуючи такі повідомлення погрозами розповсюдження зазначених матеріалів третім особам, а також розміщення її фотозображень на рекламних носіях у м. Рівне.
Так, суддя першої інстанції, приймаючи рішення про винуватість ОСОБА_1 дослідив докази, які наявні в матеріалах справи, дав цим доказам належну оцінку та виклав у постанові висновки щодо винуватості особи з посиланням на конкретні докази та вимоги закону. Підстав вважати вищевказані докази недопустимими судом апеляційної інстанції не встановлено.
Зокрема, винність ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення підтверджується даними, які містяться: 
- у протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАД №469808 від 14 жовтня 2025 року, відповідно до якого він 19.09.2025 року приблизно о 13 год. 37 хв. в АДРЕСА_1 з використанням електронних комунікацій, застосував образи, погрози розповсюдити інформацію інтимного характеру щодо своєї колишньої дружини ОСОБА_2 , внаслідок чого була завдана шкода її психологічному здоров`ю, а саме спричинено емоційні зміни і тривогу, дратівливість, відчуття безнадії, чим вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП; 
- у письмових поясненнях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;
- у скриншотах смс-повідомлень у месенджері Viber, які містять в собі принизливі слова, а також погрози на адресу потерпілої.
Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та у передбачений законом спосіб, а тому будь-які сумніви у їх достовірності та істинності відсутні.
Отже, зі змісту оскаржуваної постанови суду першої інстанції вбачається, що при прийнятті рішення суд повно, об`єктивно та всебічно проаналізував зібрані по справі докази, дав їм належну оцінку та дійшов правильного й законного висновку про доведеність винності ОСОБА_1 у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, і такий висновок, всупереч тверджень апелянта, ґрунтується на наявних у провадженні доказах.
Доводи захисника щодо визнання скриншотів листування неналежними та недопустимими, оскільки вони подані без оригіналів, без метаданих, без належного засвідчення та містять розбіжності є необґрунтованими з огляду на наступне.
Скріншоти електронного листування є різновидом електронних (цифрових) доказів, які можуть оцінюватися судом нарівні з іншими доказами з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності та достатності в сукупності з іншими матеріалами справи. Відсутність технічних метаданих або окремого засвідчення сама по собі не свідчить про недопустимість такого доказу, якщо його зміст узгоджується з іншими доказами, а сторона захисту не надала переконливих даних щодо його фальсифікації чи штучного створення.
Крім того ВС неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №914/2505/17, від 13 жовтня 2021 року у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі №914/1003/21).
У постановах від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 18 лютого 2021 року у справі №442/3516/20 надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber суд фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. А у постановах від 17 квітня 2020 року у справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 року у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 року у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 року у справі №1540/3778/18 ВС дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.
Разом з тим, сам по собі спосіб подання інформації у вигляді скриншотів не спростовує факту існування відповідного листування, особливо у випадку, коли його зміст підтверджується поясненнями учасників, іншими документами чи фактичними обставинами, встановленими у судовому засіданні.Крім того, при перевірці матеріалів справи встановлено, що дані повідомлення дійсно були надіслані з номеру телефону ОСОБА_1 , який він сам вказував, зокрема, у своїх поясненнях (а.с.6).
Апеляційний суд вважає, що це є автентичним доказом, який ОСОБА_1 та його захисником не спростовано.
Таким чином переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду в постанові і були підставами для її скасування та закриття провадження в справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено. Як і не встановлено істотних порушень норм КУпАП, які могли б стати підставою для скасування постанови, як про це просить в апеляційній скарзі захисник.
Стягнення суддею накладене з врахуванням положень ст.33, ст.38 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.173-2 КУпАП.
На думку апеляційного суду, таке стягнення буде достатньою мірою гарантувати виправлення ОСОБА_1 і попередження вчинення ним нових адміністративних правопорушень, а отже досягне мети адміністративного стягнення, передбаченої ст.23 КУпАП.
Доказів на спростування висновків місцевого суду в апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході судового засідання апеляційної інстанції не здобуто.
Постанова суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування не вбачається.
Керуючись ст.6 ЄКПЛ, ст. 294 КУпАП, суд –

П О С Т А Н О В И В :

Поновити захиснику Крутню І.В. строк на апеляційне оскарження постанови Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року.
Постанову Рівненського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2025 року відносно ОСОБА_1 залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника – адвоката Крутня І.В. – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського апеляційного суду О.І. Полюхович