РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 	справа № 580/507/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративний позов адвоката Оленка Олександра Володимировича від імені Приватного підприємства “СЛАВУТИЧ-КОНТАКТ” до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради про визнання протиправним і скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:

20.01.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвоката Оленка Олександра Володимировича від імені Приватного підприємства “СЛАВУТИЧ-КОНТАКТ” (18028, м.Черкаси, вул.Максима Залізняка, буд.138/11; код ЄДРПОУ 30476563) (далі - позивач) до Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (18001, м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36; код ЄДРПОУ 38715770) (далі – відповідач) про: 
визнання протиправним та скасування наказу № 1371 від 04.08.2025;
зобов`язання надати містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва, а саме реконструкції адміністративної будівлі з прибудовами під торгово-офісні приміщення без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів будівлі у плані по вул.Остафія Дашковича, буд.52 в м.Черкаси;
стягнення з відповідача судових витрат. 
Обґрунтовуючи зазначив, що відповідач безпідставно постановив рішення про відмову позивачу в наданні містобудівних умов та обмежень для проектування об`єкту будівництва.
Ознайомившись із позовною заявою, встановив, що її подано із недоліками, та ухвалою від 26.01.2026 залишив її без руху, оскільки з матеріалів позову не встановлено документів, що підтверджують сплату судового збору або вказують на наявність у позивача пільг щодо не сплати розміру судового збору. 28.01.2026 на адресу суду надійшла заява представника позивача вх.№4574/26 про усунення недоліків позовної заяви, якою надано платіжну інструкцію від 23.01.2026 №9. Ознайомившись із заявою та доказом сплати судового збору за подання позовної заяви, суд встановив факт усунення недоліку, про який зазначено в ухвалі від 26.01.2026. 02.02.2026 суд постановив ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття спрощеного провадження.
13.02.2026 суду надійшов відзив відповідача, в якому просив суд відмовити у задоволенні позову повністю. Стверджує, що спірне рішення виніс відповідно до закону, врахувавши, що будівництво позивача стосується об`єкта культури, розташованого на розі вулиць з подвійною нумерацією поштової адреси, для якого не застосовується поняття реконструкції. На об`єкт щойно виявленої культурної спадщини поширюється спеціальний режим використання території та для позивача єдино допустимий вид будівельних робіт – реставрація, на що не передбачено надання містобудівних умов і обмежень.
19.02.2026 позивач надав суду письмову відповідь на відзив, в якій зазначає про отриману відповідь уповноваженого органу управління охороною культурної спадщини щодо невключення об`єкта позивача в список культурної спадщини. Оскільки відповідний об`єкт придбаний позивачем в процесі приватизації, будь-які помилки державних органів не мають покладати негативні ризики неналежного врядування на приватного власника.
20.02.2026 на адресу суду надійшло заперечення відповідача на відповідь на відзив, в якому зауважив, що на його запит від 22.01.2026 уповноважений орган управління охороною культурної спадщини повідомив, що не володіє інформацією про місцерозташування об`єкта відповідного нерухомого майна.
Зважаючи на відсутність обґрунтованих клопотань від сторін для суду щодо бажання взяти участь у відкритому судовому засіданні, з огляду на відсутність доцільності призначити у справі експертизу або викликати для допиту свідків, суд дійшов висновку розглянути справу на підставі наявних письмових доказів без їх виклику (у спрощеному письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази, оцінивши заявлені доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на таке.
13.05.2025 позивач уклав договір купівлі-продажу нежитлового приміщення з Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук С.О., на підставі якого набув у процесі малої приватизації державної власності за результатом електронного аукціону №SPE001-UA-20250322-17884 окреме майно – адміністративну будівлю з прибудовами літ. «А-2, а, а1, а2, а3» загальною площею 771,9кв.м. в м.Черкаси вул.Остафія Дашковича, 52 (далі - Об`єкт). У п.1.1 договору вказано, що Об`єкт належав на праві власності Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Вказане право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі речових прав, що підтверджується витягом станом на 13.05.2025.
Позивач звернувся до відповідача заявою від 10.07.2025 через ЦНАП про видачу містобудівних умов і обмежень на Об`єкт, а саме реконструкцію адміністративної будівлі з прибудовами без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів в плані під торгово-офісні приміщення.
04.08.2025 відповідач, посилаючись на п.1 ч.4 ст.29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», видав наказ № 1371, яким затвердив рішення про відмову видачі вказаних Умов (далі – Спірне рішення) з підстави наявності статусу Об`єкта щойно виявленим об`єктом культурної спадщини за видом «архітектура» відповідно до наказу від 23.11.2010 №10/03-21 Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації. Також вказав, що згідно з вимогами пам`яткоохоронного законодавства та державних будівельних норм, а саме ДБН А.2.2-14-2016 «Склад та зміст науково-проектної документації на реставрацію пам`яток архітектури та містобудування» поняття «реконструкція» до об`єктів культурної спадщини не застосовується.
Тому позивач звернувся з вищевказаним позовом у суд.
Спірні правовідносини регулюються законами України від 16 листопада 1992 року №2780-XII «Про основи містобудування» (далі – ЗУ №2780-XII), від 17 лютого 2011 року №3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі – ЗУ №3038-VI), від 8 червня 2000 року №1805-III «Про охорону культурної спадщини» (далі – ЗУ №1805-III) та підзаконними нормативно-правовими актами.
Державне регулювання у сфері містобудування згідно з ч.1 ст.8 ЗУ №2780-XII полягає в:
плануванні територій на загальнодержавному, регіональному та місцевому рівнях;
аналізі стану містобудування, прогнозуванні його розвитку;
підготовці, затвердженні та реалізації державних, регіональних і місцевих містобудівних програм, містобудівної документації;
координації взаємодії суб`єктів містобудівної та архітектурної діяльності;
наданні вимог щодо урахування державних інтересів під час розроблення містобудівної документації;
проведенні експертизи містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів;
розробці і затвердженні будівельних норм, кошторисних норм, нормативів і правил;
контролі за дотриманням законодавства у сфері містобудування, норм, вимог вихідних даних, затвердженої містобудівної документації та проектів конкретних об`єктів, раціональним використанням територіальних і матеріальних ресурсів при проектуванні та будівництві;
контролі за дотриманням вимог щодо охорони культурної спадщини та збереженням традиційного характеру середовища населених пунктів;
ліцензуванні видів господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з середніми та значними наслідками, за переліком видів робіт та в порядку, що визначаються Кабінетом Міністрів України.
Компетенція сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у сфері містобудування визначена в ст.12 ЗУ №2780-XII.
Так, до компетенції сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування на відповідній території належить затвердження відповідно до законодавства місцевих програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, планів зонування територій, а за відсутності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території - детальних планів територій.
Місцеві ради вирішують інші питання у сфері містобудування відповідно до закону, а також можуть делегувати вирішення питань, що належать до їх компетенції, своїм виконавчим органам або відповідним місцевим державним адміністраціям.
До компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать:
затвердження детальних планів територій за наявності затверджених в установленому законом порядку планів зонування території;
визначення територій для містобудівних потреб;
внесення пропозицій щодо встановлення і зміни меж населених пунктів відповідно до закону.
Питання у сфері містобудування, віднесені до компетенції сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів, можуть розглядатися на засіданнях громадських та архітектурно-містобудівних рад, утворених відповідно до законодавства.
Компетенція виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування визначена в ст.14 ЗУ №2780-XII.
Зокрема, до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належать:
визначення території для містобудівних потреб згідно з рішенням відповідної ради;
встановлення в межах своїх повноважень на відповідній території режиму використання та забудови земель, на яких передбачена перспективна містобудівна діяльність;
надання відповідно до закону містобудівних умов і обмежень забудови земельних ділянок;
забезпечення в установленому законодавством порядку розробки і подання на затвердження відповідних рад місцевих містобудівних програм, генеральних планів, детальних планів, планів червоних ліній;
надання (отримання, реєстрація), відмова у видачі чи анулювання (скасування) документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю у випадках та відповідно до вимог, встановлених законом;
організація охорони культурної спадщини;
організація робіт, пов`язаних із створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів;
забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій;
зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу;
здійснення контролю за забезпеченням надійності та безпечності експлуатації будинків і споруд незалежно від форми власності в районах, що зазнають впливу небезпечних природних і техногенних явищ та процесів.
Виконавчі комітети сільських, селищних і міських рад вирішують й інші питання містобудівної діяльності, визначені законом.
Отже, надання містобудівних умов і обмежень належить до сфери повноважень відповідача. Вказана компетенція має бути реалізована комплексно, зважаючи на принцип належного врядування.
Оскільки спірні правовідносини виникли щодо Об`єкта, придбаного в результаті приватизації, як звичайного об`єкта нерухомості державної власності, що не відносився до об`єктів культурної спадщини та використовувався на загальних засадах органом державної влади, суд урахував ч.2 ст.24 ЗУ №3038-VI, згідно з якою зміна функціонального призначення територій не тягне за собою припинення права власності або права користування земельними ділянками, які були передані (надані) у власність чи користування до встановлення нового функціонального призначення територій. Забудова земельної ділянки здійснюється в межах її цільового призначення, встановленого відповідно до законодавства.
Режим забудови територій, визначених для містобудівних потреб, встановлюється відповідно до ч.1 ст.25 ЗУ №3038-VI у генеральних планах населених пунктів, планах зонування та детальних планах територій.
Згідно з ч.2 ст.26 ЗУ №3038-VI суб`єкти містобудування зобов`язані додержуватися містобудівних умов та обмежень під час проектування і будівництва об`єктів.
Відповідно до ч.4 вказаної статті Закону право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.
Частина 5 ст.26 ЗУ №3038-VI встановлює, що проектування та будівництво об`єктів здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок у такому порядку:
1) отримання замовником або проектувальником вихідних даних;
2) розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених статтею 31 цього Закону, її експертизи;
3) затвердження проектної документації;
4) виконання підготовчих та будівельних робіт;
4-1) проведення контрольного геодезичного знімання закінчених будівництвом об`єктів (крім об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1)) та здійснення їх технічної інвентаризації (крім об`єктів, перелік яких визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері будівництва, архітектури, містобудування);
5) прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів;
6) реєстрація права власності на об`єкт містобудування.
Згідно з ч.1 ст.29 ЗУ №3038-VI основними складовими вихідних даних є:
1) містобудівні умови та обмеження;
2) технічні умови;
3) завдання на проектування.
Фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна відповідно до ч.2 вказаної статті Закону одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.
Містобудівні умови, обмеження та технічні умови для проектування об`єктів будівництва в рамках здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії, можуть надаватися приватному партнеру, концесіонеру на підставі документа, що засвідчує право користування земельною ділянкою, виданого підприємству, установі, організації, що є балансоутримувачем майна, що передається у концесію, за умови, що така земельна ділянка (або її частина) відповідно до положень договору необхідна для здійснення державно-приватного партнерства або реалізації проекту, що здійснюється на умовах концесії.
То ж звертаючись до відповідача для отримання містобудівних умов та обмежень позивач виконував вказаний вище, передбачений законом обов`язок.
Оскільки позивач придбав у результаті приватизації Об`єкт, що не відносився об`єктів охорони культурної спадщини, та відсутні докази злочинного умислу позивача чи незаконність рішення про приватизацію, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, мав обов`язок згідно зі ст.19 Конституції України врахувати також і приписи ст.41 Основного закону. Зокрема, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ст.1 ЗУ №1805-III пам`ятка культурної спадщини (далі - пам`ятка) - об`єкт культурної спадщини, який занесено до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, або об`єкт культурної спадщини, який взято на державний облік відповідно до законодавства, що діяло до набрання чинності цим Законом, до вирішення питання про включення (невключення) об`єкта культурної спадщини до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.
Охорона культурної спадщини - система правових, організаційних, фінансових, матеріально-технічних, містобудівних, інформаційних та інших заходів з обліку (виявлення, наукове вивчення, класифікація, державна реєстрація), запобігання руйнуванню або заподіянню шкоди, забезпечення захисту, збереження, утримання, відповідного використання, консервації, реставрації, ремонту, реабілітації, пристосування та музеєфікації об`єктів культурної спадщини.
Зони охорони пам`ятки (далі - зони охорони) - встановлювані навколо пам`ятки охоронна зона, зона регулювання забудови, зона охоронюваного ландшафту, зона охорони археологічного культурного шару, в межах яких діє спеціальний режим їх використання.
Визначення меж територій пам`яток місцевого значення та затвердження їхніх зон охорони, забезпечення захисту об`єктів культурної спадщини від загрози знищення, руйнування або пошкодження згідно з п.4 ч.1 ст.6 ЗУ №1805-III належить до повноважень органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів охорони культурної спадщини обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій відповідно до їхньої компетенції.
Визначення меж територій пам`яток національного значення та затвердження їх зон охорони, охоронюваних археологічних територій, історичних ареалів населених місць, заборона будь-якої діяльності юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу об`єкту культурної спадщини, видатній універсальній цінності об`єкта всесвітньої спадщини або порушує законодавство у сфері охорони культурної спадщини згідно з положеннями ст.5 ЗУ №1805-III належить до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони культурної спадщини.
Згідно зі ст.30 ЗУ №1805-III органи охорони культурної спадщини зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці або порушує законодавство, норми і правила у сфері охорони культурної спадщини. Приписи органів охорони культурної спадщини є обов`язковими для виконання всіма юридичними та фізичними особами.
Органи місцевого самоврядування, на території яких не створено органів охорони культурної спадщини, зобов`язані заборонити будь-яку діяльність юридичних або фізичних осіб, що створює загрозу пам`ятці, негайно повідомивши про це відповідний орган охорони культурної спадщини місцевого органу виконавчої влади.
Органи місцевого самоврядування зобов`язані повідомляти відповідні органи охорони культурної спадщини про бездіяльність власника або уповноваженого ним органу, особи, яка набула права володіння, користування чи управління, що створює загрозу пам`ятці.
Відповідно до ч.1 ст.32 ЗУ №1805-III з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, їх комплексів (ансамблів), історико-культурних заповідників, історико-культурних заповідних територій навколо них мають встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.
Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.
Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони культурної спадщини.
У вказаному контексті відповідач не довів суду доказами наявність заборон уповноваженого законом державного органу для позивача щодо приватизованого ним Об`єкта, у т.ч. віднесення його до об`єктів культурної спадщини за видом «архітектура», а відсутність визначенням меж охоронної зони та відсутність Об`єкта в наказі від 23.11.2010 №10/03-21 Служби охорони культурної спадщини Черкаської обласної державної адміністрації спростовує його протилежні доводи та свідчить про необґрунтованість підстав Спірного рішення. Жоден лист органів захист культурної спадщини не містить відомостей про те, що Об`єкт позивача внесений до об`єктів культурної спадщини у встановленому законом порядку уповноваженим державним органом. Подвійна нумерація поштової адреси не доводить такого факту. Крім того відповідач не наділений законом повноваженням вказувати вид робіт, які приватний власник на власний розсуд бажає виконувати, з огляду на що його посилання на відсутність права позивача вказувати вид будівельних робіт саме, як реконструкція, виходить за межі його владних повноважень та суперечить ст.ст.19, 41 Конституції України, ст.ст.12, 14 ЗУ №2780-XII.
Положеннями ч.2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Крім того, у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до п.8 ч.1 ст.1 ЗУ №3038-VI містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (далі - містобудівні умови та обмеження) - документ, що містить комплекс планувальних та архітектурних вимог до проектування і будівництва щодо поверховості та щільності забудови земельної ділянки, відступів будинків і споруд від червоних ліній, меж земельної ділянки, її благоустрою та озеленення, інші вимоги до об`єктів будівництва, встановлені законодавством та містобудівною документацією.
Проектна документація згідно з абзацом першим ч.1 ст.31 ЗУ №3038-VI на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником.
Надання містобудівних умов та обмежень або прийняття рішення про відмову в їх наданні відповідно до ч.6 ст.29 ЗУ №3038-VI здійснюється відповідним уповноваженим органом містобудування та архітектури протягом 10 робочих днів з дня реєстрації заяви, затверджується наказом такого органу.
Згідно з ч.8 ст.29 ЗУ №3038-VI містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.
Внесення змін до містобудівних умов та обмежень може здійснювати орган, що їх надав, за заявою замовника або за рішенням суду.
Згідно з ч.4 ст.29 ЗУ №3038-VI підставами для відмови у наданні містобудівних умов та обмежень є:
1) неподання визначених частиною третьою цієї статті документів, необхідних для прийняття рішення про надання містобудівних умов та обмежень;
2) виявлення недостовірних відомостей у документах, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, або у документах, що посвідчують право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці;
3) невідповідність намірів забудови вимогам містобудівної документації на місцевому рівні.
Рішення про відмову в наданні містобудівних умов та обмежень з обґрунтуванням підстави відмови приймається, за умови забезпечення права особи на участь в адміністративному провадженні, передбаченого Законом України "Про адміністративну процедуру", у строк, що не перевищує строк, встановлений для їх надання.
Оскільки відсутні належні та допустимі докази застосованої відповідачем підстави Спірного рішення, невідповідність її приписам ч.4 ст.29 ЗУ №3038-VI, вказаний наказ є протиправним і підлягає скасуванню. Відповідач має обов`язок надати містобудівні умови та обмеження на Об`єкт. Оскільки його не виконано протиправно, наявні підстави зобов`язати його виконати.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частина третя вказаної статті Кодексу передбачає, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Зважаючи на результат вирішеного спору та ступінь участі відповідача у допущених порушеннях прав позивача, суд дійшов висновку стягнути на його користь судові витрати зі сплати судового збору, сплаченого згідно з платіжною інструкцією від 23.01.2026 №9 на суму 6656,00грн, у повному розмірі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст. 2-20, 72-78, 132-139, 241-246, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позовну заяву адвоката Оленка Олександра Володимировича від імені Приватного підприємства “СЛАВУТИЧ-КОНТАКТ” задовольнити повністю.
Визнати протиправним і скасувати наказ Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради №1371 від 04.08.2025.
Зобов`язати Департамент архітектури та містобудування Черкаської міської ради (18001, м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36; код ЄДРПОУ 38715770) надати Приватному підприємству “СЛАВУТИЧ-КОНТАКТ” (18028, м.Черкаси, вул.Максима Залізняка, буд.138/11; код ЄДРПОУ 30476563) містобудівні умови та обмеження для проєктування об`єкта будівництва: реконструкція адміністративної будівлі з прибудовами під торгово-офісні приміщення без зміни зовнішніх геометричних розмірів фундаментів будівлі у плані по вул.Остафія Дашковича, буд.52 в м.Черкаси.
2. Стягнути на користь Приватного підприємства “СЛАВУТИЧ-КОНТАКТ” (18028, м.Черкаси, вул.Максима Залізняка, буд.138/11; код ЄДРПОУ 30476563) понесені судові витрати зі сплати судового збору за звернення до адміністративного суду позовною заявою в сумі 6656,00грн (шість тисяч шістсот п`ятдесят шість гривень нуль копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту архітектури та містобудування Черкаської міської ради (18001, м.Черкаси, вул. Байди Вишневецького, 36; код ЄДРПОУ 38715770).
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його підписання.

Суддя 	Анжеліка БАБИЧ