П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/31648/23 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Капинос Оксана Валентинівна 
Суддя-доповідач - Капустинський М.М. 
24 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Ватаманюка Р.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10.07.2024 року зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168, у розмірі, збільшеному до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні та перебування у відпустці за станом здоров`я за період з 07.07.2022 по 25.08.2022, з урахуванням раніше виплачених сум.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2024 року у відмовленій його частині за період з 26.08.2022 року по 29.01.2023 року - скасовано.
Прийнято в цій частині нову постанову.
Адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення нарахування та виплати ОСОБА_1 , додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і навчальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 за період з 26 серпня 2022 року по 29 січня 2023 року, з розрахунку 100 000 (сто тисяч) гривень, за виключенням періодів виконання позивачем обов`язків військової служби під час перебування в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 без залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 недоплачену частину додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і навчальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168 за період з 26 серпня 2022 року по 29 січня 2023 року з розрахунку розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень 00 копійок, за виключенням періодів виконання позивачем обов`язків військової служби під час перебування в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 без залучення до виконання бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (розпорядженнями).
В решті рішення (у відмовлених частинах періодів: з 01.06.2022 року по 08.06.2022 року; з 09.06.2022 року по 06.07.2022 року; з 30.01.2023 по 28.03.2023 року та у задоволеній частині періоду з 07.07.2022 року по 25.08.2022 року) - залишено без змін.
12 грудня 2025 року позивач подав до Житомирського окружного адміністративного суду заяву про заміну сторони виконавчого провадження. Просив замінити військову частину НОМЕР_1 на військову частину НОМЕР_3 . У заяві зазначає, що згідно повідомлення державного виконавця рішення суду не виконується з підстав того, що військова частина НОМЕР_1 не є розпорядником бюджетних коштів, так як отримує грошові асигнування від військової частини НОМЕР_3 , яка є розпорядником коштів. Начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області запропоновано звернутись до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні з військової частини НОМЕР_1 на військову частину НОМЕР_3 .
Не погодившись із зазначеною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про зміну способу та порядку виконання судового рішення задовольнити.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вказав, що оскільки Військова частина НОМЕР_3 не є правонаступником Військової частини НОМЕР_4 , а заявником не підтверджено, та не надано доказів протилежного, у суду відсутні правові підстави для заміни боржника у виконавчому провадженні у порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.
Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.
Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 379 КАС України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
З наведеного нормативного визначення слідує, що виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка його завершує. Ця стадія розпочинається з набрання судовим рішенням законної сили або за інших умов, встановлених законом. Сторони судового провадження на стадії виконавчого провадження набувають відповідного процесуального статусу, користуються правами та несуть певні обов`язки, зумовлені таким статусом сторони. Заміна сторони виконавчого провадження є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво.
Таким чином, заміна сторони у відносинах, щодо яких виник спір (процесуальне правонаступництво) можлива на будь-якій стадії адміністративного процесу, як на стадії розгляду справи, так і на стадії виконання судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, і до видання виконавчого листа, і відбувається виключно за відповідним рішенням суду, а не державного виконавця (що стосується заміни сторони виконавчого провадження), незалежно від того виданий судом виконавчий лист на момент звернення із заявою про правонаступництво та чи пред`явлений він (виконавчий лист) до примусового виконання.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 2-а-1411/11, від 24 квітня 2018 року у справі №2а/0612/649/11, від 03 травня 2018 року у справі №2-а-1864/10, від 13 грудня 2018 року у справі №2-а-1710/11, від 29 січня 2020 року у справі №815/1303/17.
Водночас для правильного вирішення питання заміни сторону виконавчого провадження необхідно дослідити питання наявності підстав для заміни сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів зазначає, що підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень, а саме: ліквідація органу чи посади; передача здійснюваних ним владно-управлінських функцій іншому суб`єкту; припинення юридичної особи шляхом її злиття, приєднання, поділу, перетворення, тощо.
Разом з тим, перебування військової частини НОМЕР_1 на фінансовому забезпеченні у військовій частині НОМЕР_3 та відсутність фінансування для виконання судового рішення не вказує на те, що військова частина НОМЕР_3 є правонаступником військової частини НОМЕР_1 .
Докази того, що військова частина НОМЕР_1 ліквідована (розформована, перереформована) матеріали справи не містять.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки Військова частина НОМЕР_3 не є правонаступником Військової частини НОМЕР_4 , а заявником не підтверджено, та не надано доказів протилежного, у суду відсутні правові підстави для заміни боржника у виконавчому провадженні у порядку статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Зазначеним вимогам закону ухвала Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року відповідає.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Ватаманюк Р.В.