Номер провадження: 22-ц/813/936/26 
Справа № 509/2710/25
Головуючий у першій інстанції Спічак В.О.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Комлевої О.С., Сегеди С.М.,
за участю секретаря – Скрипченко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 серпня 2025 року у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Представник позивача звернувся до суду з позовом ОСОБА_1 , в якому просив суд, стягнути з відповідача на користь МТСБУ завданні збитки в порядку регресу у розмірі 162200 гривень 00 копійок та судовий збір в сумі 3028 гривень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.07.2024 року о 10 годині 20 хвилин трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався назустріч, та допустив з ним зіткнення, чим порушив п. 16.6 «Правил дорожнього руху», що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками, відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 02.10.2024 року вказана пригода сталася з вина відповідача.
У порушення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на момент пригоди застраховано не було, про що свідчить відсутність інформації щодо страхування даного транспортного засобу в Єдиній централізованій базі даних МТСБУ.
Цивільно-правова відповідальність потерпілого була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Потерпілий своєчасно звернувся до позивача із повідомленням про ДТП, та заявою про виплату страхового відшкодування.
Відповідно до Звіту №07-039 від 05.08.2024 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 становить 441977 гривень 64 копійок.
Позивачем була здійснена виплата потерпілій особі страхового відшкодування у розмірі 160000 гривень, та виплата коштів за послуги аварійного комісара у розмірі 2200 гривень.
Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 162000 гривень з відповідача в порядку регресу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 серпня 2025 року позов МТСБУ до ОСОБА_1 , про відшкодування шкоди в порядку регресу задоволено. Стягнено з ОСОБА_1 на користь МТСБУ в порядку регресу відшкодування збитків у розмірі 162200 гривень 00 копійок. Компенсовано МТСБУ за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 гривень, сплачені згідно з квитанції - платіжна інструкція 14445 від 09.05.2025 року (внутрішній номер 397801924) від 13.01.2025 року

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що у звіті на який посилається Позивач, відповідно до наданої до суду копії взагалі відсутній розмір матеріального збитку. 
Таким чином, не зрозуміло звідки взялась зазначена у позові сума 441977,64 грн. Тож зазначений висновок експерта ФОП ОСОБА_3 від 05.08.2024 відповідач ставить під сумнів в частині об`єктивності, всебічності та досконалості дослідження усіх наявних фактів, які стосуються транспортного засобу Позивача автомобіля TOYOTA PRIUS 1,8 Hybrid CVT, номер кузова НОМЕР_3 , державний номер НОМЕР_2 .

Сповіщення сторін та заяви у справі.
Про судове засідання, призначене на 25 березня 2026 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, однак у судове засідання не з`явились.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.
Суддя Комлева О.С. перебувала у відпустці з 06 по 10 квітня 2026 року та з 13 по 17 квітня 2026 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 08 липня 2024 року о 10 годині 20 хвилин трапилася дорожньо-транспортна пригода, а саме ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Daewoo Lanos», д.н.з. НОМЕР_1 , повертаючи ліворуч на зелений сигнал світлофору, не надав перевагу у русі транспортному засобу «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , який рухався назустріч, та допустив з ним зіткнення, чим порушив п. 16.6 «Правил дорожнього руху», що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.
За таких обставин, в результаті дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а відповідач в подальшому був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Так відповідно до постанови Малиновського районного суду міста Одеси від 02.10.2024 року вказана дорожньо-транспортна пригода сталася з вина відповідача ОСОБА_1 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , був пошкоджений, внаслідок чого його власнику завдано матеріальних збитків.
У судовому засіданні представник відповідача не зміг спростувати факт того що станом на дату скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до Звіту №07-039 від 05.08.2024 встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota Prius» д.н.з. НОМЕР_2 становить 441977 гривень 64 копійок. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач запрошувався для проведення огляду транспортного засобу, та відповідно мав можливість надати інформацію та зауваження щодо технічного стану даного автомобіля до моменту дорожньо-транспортної пригоди, для підготовки зазначеного вище звіту, та визначення розміру заподіяної шкоди.
Потерпіла особа ОСОБА_4 звернулась до МТСБУ з відповідною заявою про відшкодування оціненої шкоди заподіяної в результаті ДТП.
01 листопада 2024 року МТСБУ було прийнято рішення на підставі наказу №3.1/21677 від 01.11.2024, та виплачено потерпілій ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 160000 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 942213 від 01.11.2024, та 2200 гривень, за послуги аварійного комісара що підтверджується платіжною інструкцією № 926081 від 06.09.2024 року.
Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тобто Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Згідно із ст. 29 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку із пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованому у порядку встановленому законодавством.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також ст. 38 Закону № 1961-IV.
Приймаючи до уваги ст. 1191 ЦК України, п. 38.2.1ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до яких особа, яка відшкодувала шкоду завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідача.
Таким чином, регрес - це нове право, що виникає в особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу - це право зворотної вимоги страховика до регресату через те, що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням.
У відповідності до вимог ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до позивача, який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто право вимоги до відповідача.
Згідно із?ст. 38 Закону України "Про страхування", МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність у розмірі виплаченого відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Під час розгляду справи відповідач не надав належних доказів на підтвердження безпідставності чи хибності проведеної позивачем виплати ОСОБА_4 грошових коштів у загальному розмірі 162000 гривень. Відповідач не надав доказів того, що на момент зазначеної дорожньо-транспортної пригоди його цивільно-правова відповідальність була застрахована.
Посилання відповідача на факт ввезення вказаного транспортного засобу на територію України з пошкодженнями, самі по собі не спростовують визначений розмір шкоди завданої власнику транспортного засобу внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне стягнути з відповідача у порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, та витрати у розмірі 2200 гривень сплачені позивачем за послуги аварійного комісара.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вмотивованого висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, в зв`язку з чим підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів зауважує, що згідно з частинами першою–третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
У постанові від 29 січня 2021 року у справі №922/51/20 Верховний Суд також наголосив на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню так, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Стандарт доказування «вірогідність доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Отже, на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Колегія суддів зазначає, що фактично відповідач не погоджується з розміром відшкодування, однак жодних належних і допустимих доказів на підтвердження своєї позиції не надає.
Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції. 
Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, власної інтерпретації судового рішення, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 28 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 20 квітня 2026 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда