ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА	

справа № 753/1150/24
провадження № 2/753/3910/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року         м. Київ

Дарницький районний суд м. Києва в складі головуючого судді Кулика С.В., за участю секретаря Мірошниченко І.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зняття арешту, -

ВСТАНОВИВ : 

До Дарницького районного суду м. Києва звернулась ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5 , з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Дарницький ВДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зняття арешту.
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 , є матір`ю ОСОБА_5 , та сестрою відповідача ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 . У вересні та листопаді 2023 року зверталась до ЦНАП та Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, щодо реєстрації місця проживання дитини, однак отримала відмову, оскільки при перевірці інформації щ Державного реєстру речових прав було встановлено, що 23.02.2005 року Сьомою Київською державною нотаріальною конторою накладено арешт на нерухоме майно відповідача ОСОБА_3 , а саме на частини квартири, на підставі постанови про арешт майна боржника від 03.02.2005 року ухваленою Дарницьким ВДВС м. Києва. Відповідач звертався до Дарницького ВДВС із заявою про зняття арешту. Проте листом від 11.10.2023 року відповідача було повідомлено, що перевіркою даних автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 11.10.2023 року виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 , на виконанні у відділі не перебувають. Позивач є власником 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Існування арешту на частини вищевказаної квартири порушує право малолітнього ОСОБА_5 , щодо здійснення декларування місця проживання, реєстрації місця проживання. У зв`язку з чим позивач просить зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_3 , з частини вищевказаної квартири. 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.04.2024 року, по справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.11.2024 року провадження по вказаній цивільній справі було закрито. 
Позивач та представника позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові, наполягали на задоволенні позову. Окремо зазначили, що оскільки відповідач самостійно не ініціює питання про зняття арешту з майна, позивач вимушена звернутись з позовом саме до відповідача.
Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вважає, що він жодним чином не порушував права та інтереси позивача.
Від представника Органу опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації, надійшла заява про проведення судового засідання без участі представника та ухвалити рішення відповідно до законодавства з максимальним врахуванням інтересів малолітньої дитини, ОСОБА_2 . 
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
Судом було дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. 
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 30.07.2003 року виданого відділом приватизації житла Дарницької районної у м. Києві держадміністрації, вбачається, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , належить на праві приватної, спільної власності ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , в рівних долях.
Згідно з свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 від 19.01.2021 року, Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є ОСОБА_8 та ОСОБА_1 .
Позивач є власницею 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 .
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, вбачається, що на частину вищевказаної квартири, яка належить ОСОБА_3 , накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника від 03.02.2005 року Дарницьким ВДВС м. Києва.
Відповідно до відповіді Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 07.11.2024 року, ОСОБА_1 , було відмовлено у реєстрації місця проживання малолітньої дитини, оскільки відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , містяться відомості про обтяження.
З відповіді Дарницького ВДВС у м. Києві від 11.10.2023 року, вбачається, що перевіркою даних Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що станом на 11.10.2023 року, виконавчі провадження відносно ОСОБА_3 , на виконанні у відділі не перебувають. 
Згідно зі ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (стаття 391 ЦК України). 
Як випливає зі змісту статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено статтею 16 ЦК України. 
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. 
За частинами 1 та 5 статті 59 Закону України Про виконавче провадження особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. 
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26.06.2008 зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивної і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про apeшт майна боржника aбo про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника, aбo на окремі речі.
Згідно роз`яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 постанови «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження).
Судом встановлено, що арешт на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , накладено постановою Дарницького ВДВС м. Києва від 03.02.2005 року. Разом з тим, згідно з офіційною відповіддю Дарницького ВДВС від 11.10.2023 року, станом на вказану дату жодних виконавчих проваджень відносно ОСОБА_3 на виконанні не перебуває. Накладений понад двадцять років тому арешт продовжує існувати за відсутності відкритого виконавчого провадження, без підтвердження актуальної правової підстави для подальшого обмеження прав власника. Така ситуація суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до яких арешт є заходом забезпечення виконання рішення і має існувати виключно в межах та з метою відповідного виконавчого провадження. Фактичне збереження арешту за відсутності виконавчого провадження є непропорційним втручанням у право власності, а також порушує принцип непорушності права власності. 
Крім того, судом встановлено, що наявність арешту унеможливлює реалізацію позивачем та її малолітньою дитиною законних прав, зокрема права на реєстрацію місця проживання у належній позивачу частині спірної квартири. Відмова органу реєстрації у здійсненні реєстрації місця проживання дитини безпосередньо пов`язана з наявністю запису про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Таким чином, арешт, накладений на частку квартири, створює реальні та триваючі перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належним їй майном, а також порушує права та законні інтереси малолітньої дитини, що підлягають особливому захисту з боку держави. 
Суд також враховує, що відповідач самостійно не вжив заходів щодо ініціювання питання про зняття арешту, незважаючи на відсутність виконавчих проваджень, у зв`язку з чим позивач була змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
З урахуванням викладеного, беручи до уваги тривалість існування арешту без належної правової підстави, відсутність виконавчого провадження, порушення права власності позивача та перешкоджання реалізації прав малолітньої дитини на реєстрацію місця проживання, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, та підлягають задоволенню. У зв`язку з цим арешт, накладений постановою Дарницького ВДВС м. Києва від 03.02.2005 року на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , підлягає зняттю як такий, що безпідставно обмежує право власності та порушує права і законні інтереси позивача та малолітньої дитини.
На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 7, 12, 13, 76, 77, 80, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Дарницький відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_4 , Орган опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про зняття арешту - задовольнити.
Скасувати арешт з частини квартири АДРЕСА_1 ,яка належить ОСОБА_3 , накладений постановою Дарницького відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт майна боржника № 215/9 від 03.02.2005 року. 
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 
Треті особи: Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ЄДРПОУ 34968768, адреса: м. Київ, вул. Заслонова, буд. 16.
ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_2 . 

Суддя            С.В.Кулик