ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/7725/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року
у адміністративній справі № 160/7725/25 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Погорілий Антон Михайлович, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року задоволено позовну заяву ОСОБА_1 та визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.12.2024 № 912010194811, а також зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести: з 01.01.2021 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1337 та з урахуванням раніше проведених виплат; з 01.01.2022 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1338 та з урахуванням раніше проведених виплат; з 01.01.2023 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1339 та з урахуванням раніше проведених виплат; та з 01.01.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідці Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1340 та з урахуванням раніше проведених виплат. Одночасно, вказаним рішенням суду першої інстанції стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 3875,84 грн.
Зазначене рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області з підстав не відповідності судового рішення нормам чинного законодавства та порушення норм матеріального і процесуального права, які регулюють дані правовідносини, у зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити інше рішення про відмову у задоволені вимог позивача у повному обсязі.
Апеляційна скарга відповідача мотивована тим, що питання щодо подання документів для перерахунку і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці врегульовано Порядком подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25.01.2008 № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 20.03.2017 № 5-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2008 р. за № 200/14891 (далі - Порядок) і відповідно до пункту 9 Розділу IV Порядку перерахунок щомісячного довічного грошового утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок. У даному випадку ОСОБА_1 звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України 27.11.2024 з заявою про проведення перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового отримання судді у відставці, який на переконання відповідача має проводитися лише у випадках визначених Законом та у розмірі встановленого ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України» прожиткового мінімуму на одну особу в розрахунку на місяць з 1 січня на відповідний рік, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні. 
Отже, оскільки розмір суддівської винагороди, яка враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачу розраховано згідно до вимог чинного законодавства, а перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися у разі збільшення розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, автоматично, станом на дату, з якої відбулось підвищення розміру суддівської винагороди, що враховується для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, відповідач посилаючись на те, що базовий розмір посадового окладу судді залежить від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто з 2021 року перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утриманні судді не проводиться, у зв`язку з чим саме і було винесено оскаржуване позивачем у цій справі рішення, яке відповідач вважає законним та обґрунтованим, складеним у відповідності до норм чинного законодавства .
Окремо відповідач звертає увагу апеляційного суду на те, що порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі – Порядок № 22-1) передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера, і відповідно до пункту 4.2. Порядку № 22-1 після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. Таким чином, заяву позивача від 27.11.2024 було розглянуто відділом перерахунків пенсії № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області за принципом екстериторіальності та винесено рішення про відмову у проведенні перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, яке оформлене рішенням від 03.12.2024 за №912010194811. За вказаних обставин, відповідач вважає, що суд першої інстанції визнавши протиправним та скасувавши рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.12.2024 за №912010194811 не мав підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 із зазначенням нового розміру окладу та нових розмірів доплат станом на 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024 розрахованих із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб — 2270,00 грн., 2481,00 грн., 2684,00 грн. та 3028,00 грн. на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 №№ Б-с-1337, Б-с-1338, Б-с-1339, Б-с-1340 з урахуванням раніше виплачених сум.
У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області підтримуючи доводи апеляційної скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області вказує на відсутність підстав для перерахунку щомісячного довічного хоча і посилається при цьому на положення ст.4, частини 5, 7 ст.48, частини 1-5 ст.135, частини 3, 4, 5 ст.142 Закону № 1402-VIII, на ст.4 Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 № 966-XIV (далі – Закон № 966-XIV) а також на затверджений Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1 і зареєстрований в Міністерстві юстиції України 12.03.2008 за № 200/14891 Порядок подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Порядок № 3-1), а головним аргументом незаконності судового рішення відповідачем вказується, що положення абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» є чинними, не визнавалися Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), а в Законі України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» Верховна Рада визначила, що розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді: з 1 січня є 2102 гривні, тому на переконання відповідача підстави для застосування прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб з 01.01.2025 у розмірі 3028 гривні для визначення базового розміру посадового окладу судді відсутні, оскільки, законодавець чітко визначив розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні, то саме цей розмір і необхідно застосовувати під час визначення грошового утримання.
Як доказ правильності своєї позиції у цій справі, відповідач також посилається на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, що викладена у постанові від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24, в якій на переконання відповідача з метою встановлення чіткого критерію вирішення судами спорів щодо застосування розрахункової величини для визначення посадового окладу суддів починаючи із 2021 року Велика Палата Верховного Суду виснувала про те, що починаючи з 2021 у законах про Державний бюджет України на відповідний рік встановлювався на 1 січня відповідного календарного року грошовий розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді.
Обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву відповідачів по справі, перевіривши рішення суду на предмет повноти встановлення фактичних обставин та застосування до них норм матеріального та процесуального права, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та для скасування рішення суду першої інстанції, виходячи з нижченаведеного.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 (позивач) є суддею у відставці, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів», і яка 27.11.2024 звернулася до органів пенсійного фонду із заявою щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, до якої додала довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1337, від 04.10.2024 № Б-с-1338, від 04.10.2024 № Б-с-1339, від 04.10.2024 № Б-с-1340.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №912010194811 від 03.12.2024 позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі наданих довідок, із зазначенням у рішенні про те, що ОСОБА_1 призначено довічне грошове утримання судці у відставці з 19.04.2010 року, а до заяви від 27.11.2024 ОСОБА_1 надано довідки-розрахунки від 04.10.2024, видані Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області, що не відповідають Додатку 2 Порядку: № Б-с-1337 станом на 01.01.2021 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - 2270,00 грн; № Б-с-1338 станом на 01.01.2022 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - 2481,00 грн; № Б-с-1339 станом на 01.01.2023 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 2684,00 грн; № Б-с-1340 станом на 01.01.2024 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - 3028,00 грн. Проте, прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді законодавством не змінено, з огляду на що відділ перерахунків пенсій № 1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області прийняв рішення про відмову у проведенні перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 за поданою 27.11.2024 заявою.
Отже, у даній справі є встановленим, що предметом спору та звернення позивача до суду за захистом своїх прав стало рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області №912010194811 від 03.12.2024, яким позивачу відмовлено в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області довідок-розрахунків від 04.10.2024 № Б-с-1337, від 04.10.2024 № Б-с-1338, від 04.10.2024 № Б-с-1339, від 04.10.2024 № Б-с-1340, відповідно яких розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку (обчисленні) щомісячного довічного грошового утримання судді обрахована: станом на 01.01.2021 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - 2270,00 грн; станом на 01.01.2022 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - 2481,00 грн; станом на 01.01.2023 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 2684,00 грн; та станом на 01.01.2024 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - 3028,00 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, спираючись на положення ч.2 ст.19, ч.1 ст.126, ст.130 Конституції України, а також на положення: Закону України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ (далі – Закон № 1402-VІІІ), Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» від 12.02.2015 № 192-VIII (далі – Закон № 192-VIII), Закону України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.1999 №966-XIV (далі – Закон № 966-XIV), Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 року №3-1 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, і рішення Конституційного Суду України від 18.02.2020 № 2-р/2020 – суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що з 19.02.2020 правовідносини щодо виплати щомісячного довічного грошового утримання судді регулюється виключно Законом №1402-VIII, а застосування різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів суперечить положенням частини першої статті 126 Конституції України, що повністю узгоджується з висловленою Верховним Судом правовою позицією у постановах від 06.03.2019 по справі №638/12586/16-а, від 11.02.2020 по справі №200/3958/19-а, від 16.06.2020 у зразковій справі №620/1116/20.
Отже, оскільки виплата суддівської винагороди регулюється ст.130 Конституції України та ст.135 Закону №1402-VIII, а норми інших законодавчих актів до цих правовідносин (щодо виплати суддівської винагороди) застосовуватися не можуть, і зміни до Закону №1402-VIII в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди у спірний період 2021-2024 р.р., про який йдеться у позовній заяві, а також до Закону №966-XIV щодо визначення прожиткового мінімуму не вносилися, колегія суддів вважає, що дійсно для визначення розміру суддівської винагороди до уваги може братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, як це і закріплено Законом №1402-VIII. 
Відповідно, оскільки конституційна гарантія незалежності суддів не може порушуватися і змінюватися без внесення змін до закону про судоустрій, то і суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом №1402-VIII, а виходячи з того, що перерахунок, який просить здійснити позивач у цій справі, обумовлений ще й відновленням раніше порушених прав з дати ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що саме з 19.02.2020, тобто, з наступного дня дати ухвалення Конституційним Судом України рішення від 18.02.2020 у справі № 2-р/2020, у позивача виникло право (підстава) на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII. 
Виходячи з того, що ключовим питанням в рамках спірних правовідносин у цій справі, пов`язаному з перерахунком щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, є наявність правових підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку зі зміною розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року, і відповідно питання який саме показник прожиткового мінімуму підлягає застосуванню при визначенні базового розміру посадового окладу судді для цілей перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у період 2021-2024, колегія суддів вважає за необхідне врахувати правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 200/2309/25 (провадження № К/990/40316/25), в якій суд касаційної інстанції оцінюючи протилежні між собою висновки Верховного Суду у раніше розглянутих справах з подібними правовідносинами, що викладені у постановах від 12 вересня 2024 року по справі № 580/2522/24 та від 17 листопада 2025 року по справі № 520/32171/24 - відступити від викладених Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2025 року по справі № 520/32171/24 правових висновків про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн відповідно до Закону України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а отже дійшов висновку про відсутність правових підстав для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, внаслідок чого у справі № 200/2309/25 (провадження № К/990/40316/25) Верховний Суд виснував, що: 
- у зв`язку зі збільшенням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом про Державний бюджет України на відповідний рік станом на 1 січня, а також зумовленим цим зростанням розміру суддівської винагороди, розрахунок якої здійснюється на основі прожиткового мінімуму, у суддів у відставці виникає право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання;
- а для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі, встановленому законом про Державний бюджет України на відповідний рік та, відповідно, у разі його збільшення порівняно з попереднім роком з 01 січня наявні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.  
Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги відповідача, колегія суддів бере до уваги, що згідно ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а Конституція України має найвищу юридичну силу, і відповідно, Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй виходячи з того, що норми Конституції України є нормами прямої дії, а звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується, суд першої інстанції цілком обґрунтовано звернув увагу на те, що організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд, визначається Законом України «Про судоустрій та статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ (далі – Закон № 1402-VІІІ).
Так, відповідно до ст.4 Закону №1402-VІІІ судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом. Зміни до цього Закону можуть вноситися виключно законами про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів». 
Питання виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці врегульоване статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», частиною четвертою якого встановлено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Оскільки відповідно до ст.130 Конституції України держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів, а у Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя, при цьому частиною першою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» чітко визначено, що суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами, колегія суддів виходить з того, що визначені Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їхнього статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом, а створення необхідних умов для діяльності суддів, їх правового, соціального захисту та побутового забезпечення є однією з гарантій належного здійснення правосуддя, про що неодноразово підкреслювалося Конституційним Судом України в своїх рішеннях, а саме про те, що конституційний принцип незалежності суддів означає також конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя (рішення від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002, від 01 грудня 2004 року № 19-рп/2004, від 11 жовтня 2005 року № 8-рп/2005, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 03 червня 2013 року № 3-рп/2013, від 04 грудня 2018 року № 11-р/2018).
Аналогічних висновків Верховний Суд дійшов у постанові від 17 лютого 2026 року у справі № 200/2309/25 (пункти 36-38), в якій також акцентовано увагу на тому, що 30 вересня 2016 року набрали чинності зміни, внесені до Конституції України, згідно із Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким, зокрема, статтю 130 Основного Закону викладено в новій редакції, текст якої зазначено, і вперше закріплено спосіб визначення розміру суддівської винагороди, а саме, що «розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій», а також про те, що питання визначення розміру суддівської винагороди врегульовано статтею 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (який з огляду як на свою назву, так і сферу правового регулювання (означену в його преамбулі), є законом про судоустрій в розумінні частини другої статті 130 Конституції України), зокрема, пунктом 1 частини третьої якої визначено, що базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду – 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, і відповідно, розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року (пункти 39-41).
Отже, виходячи з законодавчо врегульованого пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» питання визначення розміру суддівської винагороди, за змістом якої базовий розмір посадового окладу судді визначається виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, колегія суддів цілком погоджується з висновками суду першої інстанції у цій справі про те, що розмір посадового окладу судді, який є складовим елементом суддівської винагороди, залежить саме від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня відповідного календарного року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» державні соціальні стандарти - встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
Державні соціальні стандарти і нормативи встановлюються з метою, зокрема, визначення механізму реалізації соціальних прав та державних соціальних гарантій громадян, визначених Конституцією України (положення статті 2 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»).
Визначення прожиткового мінімуму, закладення правової основи для його встановлення та врахування при реалізації державою конституційної гарантії громадян на достатній життєвий рівень урегульовано Законом України «Про прожитковий мінімум».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
Аналізуючи положення Законів України «Про судоустрій і статус суддів», «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та «Про прожитковий мінімум» колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що законодавцем не визначено такого виду прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», і жодним Законом судді не віднесені до окремої соціальної чи демографічної групи населення, стосовно яких прожитковий мінімум повинен встановлюватися окремо.
Натомість, оскільки статтею 7 Законів України Про Державний бюджет України на період 2021-2024 разом із встановленням прожиткового мінімуму для працездатних осіб на 01 січня відповідного року у розмірі: на 2021 рік - 2270,00 грн; на 01.01.2022 - 2481,00 грн; на 01.01.2023 - 2684,00 грн; на 2024 рік - 3028,00 грн, був введений такий окремий вид прожиткового мінімуму, як «прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді», розмір якого становить 2102,00 грн. – колегія суддів визнає важливими та враховує викладені у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2026 року у справі № 200/2309/25 (провадження № К/990/40316/25) правові висновки з наведеної у попередньому абзаці норми, відповідно яких касаційною інстанцією зазначено, що заміна гарантованої Конституцією України однієї зі складових суддівської винагороди – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 01 січня 2024 року (3028,00 грн) на іншу розрахункову величину, яка Законом України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачена (прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді – 2102,00 грн), на підставі абзацу 5 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», є протиправною (пункт 56), що мотивовано Верховним Судом тим, що:
- зміни до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в частині, яка регламентує розмір суддівської винагороди, а також в Закон України «Про прожитковий мінімум» щодо визначення розміру прожиткового мінімуму не вносилися, тож законних підстав для зменшення розміру прожиткового мінімуму, який встановлено для працездатних осіб на 1 січня календарного року, з метою визначення суддівської винагороди, немає (пункт 51); 
- водночас Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» фактично змінив складову для визначення базового розміру посадового окладу судді, що порушує гарантії незалежності суддів, одна з яких передбачена частиною другою статті 130 Конституції України і частиною третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 52); 
- Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» не повинен містити інакшого чи додаткового правового регулювання правовідносин, що охоплюються предметом регулювання інших законів України, особливо тієї сфери суспільних відносин, для яких діють спеціальні норми. Конституція України не надає закону про Державний бюджет України вищої юридичної сили стосовно інших законів (пункт 53); 
- на такі аспекти при підготовці, прийнятті та введенні в дію закону про Держбюджет звертав увагу Конституційний Суд України у рішеннях від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 (пункт 54);
- Законом України «Про судоустрій і статус суддів» закріплено, що для визначення розміру суддівської винагороди до уваги повинен братися лише прожитковий мінімум для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. Зазначена конституційна гарантія незалежності суддів не може зазнавати змін без внесення відповідних змін до закону про судоустрій, тобто суддівська винагорода не може обчислюватися із застосуванням величини, відмінної від тієї, що визначена Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (пункт 55);
- а аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 580/2522/24, від 13 листопада 2024 року у справі № 200/1707/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 420/3716/24 (пункт 57).
Підсумовуючи вищевикладене у сукупності та з огляду на те, що Головним управлінням Пенсійного фонду в Черкаській області відмовлено позивачці, як судді у відставці в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання на тій підставі, що у період 2021- 2024 роки розмір прожиткового мінімуму, який застосовується для обрахунку посадового окладу судді апеляційного суду не змінювався, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.12.2024 № 912010194811, яке стосується відмови у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області довідок-розрахунків від 04.10.2024 № Б-с-1337, від 04.10.2024 № Б-с-1338, від 04.10.2024 № Б-с-1339, від 04.10.2024 № Б-с-1340, відповідно яких розмір суддівської винагороди, яка враховується при перерахунку (обчисленні) щомісячного довічного грошового утримання судді обрахована: станом на 01.01.2021 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» - 2270,00 грн; станом на 01.01.2022 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» - 2481,00 грн; станом на 01.01.2023 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» - 2684,00 грн; та станом на 01.01.2024 із розрахунку базового розміру посадового окладу судді виходячи з показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» - 3028,00 грн., оскільки у даному спірному випадку відповідач діяв необґрунтовано та всупереч вимог частини другої статті 130 Конституції України і частини третьою статті 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Обговорюючи окремо наведені Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у відзиві на апеляційну скаргу доводи про застосування викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24 правових висновків, колегія суддів знову ж таки бере до уваги, що у постанові від 17 лютого 2026 року в справі № 200/2309/25 Верховний Суд детально проаналізувавши як зміст протилежних між собою висновків по справам № 580/2522/24 та № 520/32171/24 з подібними правовідносинами, так і положення частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, вказуючи на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантної та необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі, чітко навів розуміння «подібності правовідносин» і «обов`язковості врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України резюмує застосування норм права саме у подібних правовідносинах» (пункти 62, 63,64), і такі висновки Верховного Суду у справі № 200/2309/25 колегія суддів визнає обов`язковими для застосування до спірних у цій справі правовідносин. 
Зокрема, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду в своїй постанові від 17 лютого 2026 у справі № 200/2309/25 зазначив, що «У постанові від 19 травня 2020 року (справа № 910/719/19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин» (пункт 65), а «у справі № 240/9028/24 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2025 року, у якій суд апеляційної інстанції посилався на підтвердження своєї позиції щодо застосування положень статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" та статті 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", спірні правовідносини стосувались проведення розрахунку при звільненні та виключенні зі штату судді Вищого адміністративного суду України, зокрема, обрахунку розміру суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою судді» (пункт 66)».
При цьому, Верховним Судом за результатом аналізу предмету спору у справах № 910/719/19 і № 240/9028/24 в пункті 68 постанови від 17 лютого 2026 по справі № 200/2309/25 зазначив про «відмінність спірних правовідносин та фактичних обставин у справі № 240/9028/24 та у справі, що розглядається, виключає можливість застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у її постанові від 24 квітня 2025 року у зазначеній справі, під час розгляду цього спору, у зв`язку з чим суд апеляційної інстанції, застосувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в зазначеній постанові, без оцінки її релевантної до встановлених обставин цієї справи, дійшов помилкового висновку щодо правомірності відмови у перерахунку довічного грошового утримання судді у відставці».
За наведених обставин та виходячи з того, що предмет спору у цій справі за позовом ОСОБА_1 , стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема, наявності підстав для здійснення такого перерахунку, у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на перше січня 2021, 2022, 2023 2024 років, а у розглянутій Великою Палатою Верховного Суду справі № 240/9028/24 предметом спору була протиправність дій Вищого адміністративного суду України щодо проведення неповного розрахунку при звільненні та виключенні зі штату суду судді, який полягає у виплаті за період з 27 грудня 2023 року до 8 лютого 2024 року суддівської винагороди, допомоги на оздоровлення та вихідної допомоги у зв`язку з відставкою, обчислених без застосування базового посадового окладу судді вищого спеціалізованого суду, що визначений на підставі положень Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIІІ), а також без застосування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» у розмірі 2 684 грн та абзацом четвертим статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» у розмірі 3 028 грн. - колегія суддів доходить висновку, що справа № 160/7725/25 за позовом ОСОБА_1 , що розглядається, не є подібною до розглянута Верховним судом справи № 240/9028/24, але натомість є подібною до справи № 200/2309/25, розглянутої Верховним Судом 17 лютого 2026 року, яка саме і стосується перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, зокрема, наявності підстав для здійснення такого перерахунку у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на перше січня відповідного календарного року, який у даному спірному випадку Пенсійний фонд України зобов`язаний здійснити на підставі виданих Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області довідок-розрахунків від 04.10.2024 № Б-с-1337, від 04.10.2024 № Б-с-1338, від 04.10.2024 № Б-с-1339, від 04.10.2024 № Б-с-1340.
Оскільки згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, і викладені у постановах Верховного Суду висновки щодо застосування норм права враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги відповідача як підставу для скасування цілком законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції у цій справі.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів не знаходить правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог позивача, які стосуються визнання протиправним та скасуванні рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 03.12.2024 № 912010194811, і доводами апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області та відзиву Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області висновки суду першої інстанції не спростовуються, а свідчать лише про власне помилкове розуміння відповідачами норм матеріального права, якими врегульовано спірні у цій справі правовідносини.
При цьому, колегія суддів визнає недоречними наведений відповідачем в апеляційній скарзі аналіз положень Законів України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення прожиткового мінімуму для визначення базового розміру посадового окладу судді у 2021, 2022, 2023, 2024 роках, які не визнавалися неконституційним Конституційним Судом України, та які на переконання відповідача виходячи з положень ст.8 Конституції України необхідно застосовувати, з огляду на те, що законодавець чітко визначився про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді 2102 грн. Також як і безпідставним колегія судів визнає доводи апеляційної скарги відповідача стосовно спірних у цій справі правовідносин про те, що зміни розміру складових суддівської винагороди суддів, який працює на відповідній посаді з 01.01.2021, з 01.01.2022, з 01.01.2023 та з 01.01.2024 не відбувалося, з посиланням на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 24.04.2025р у справі № 240/9028/24, із зауваженням на положення частини п`ятої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» і ч.1 ст.11 та ст.2 КАС України, які відповідач вважає суд зобов`язаний був дотриматися під час вирішення спору по суті у цій справі на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Так, не приймаючи до уваги наведені у попередньому абзаці доводи пенсійного органу, виходячи із визначеного ст.2 КАС України завдання адміністративного судочинства, яким є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом справ - колегія суддів перш за усе і звертає увагу на те, що предметом спору у цій справі є відмова відповідача у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено довідками Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1337, від 04.10.2024 № Б-с-1338, від 04.10.2024 № Б-с-1339, від 04.10.2024 № Б-с-1340, які мають враховуватися при призначенні щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, і які відповідач виходячи зі своїх повноважень зобов`язаний був узяти до уваги відповідно до затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України 25 січня 2008 року № 3-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 09 лютого 2023 року № 7-2) і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 лютого 2023 р. за № 353/39409 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, судді Конституційного Суду України територіальними органами Пенсійного фонду України. 
Оскільки ні вказаним Порядком № 3-1, ні жодним іншим нормативним актом пенсійний орган при зверненні особи за перерахунком раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі відповідної «довідки про суддівську винагороду» не уповноважений ставити під сумнів зміст такої довідки, або не брати її до уваги з будь-яких підстав, у тому числі і виходячи з власного розуміння норм матеріального права чи змін у законодавстві або судової практики (які безпосередньо пенсійний орган не уповноважений аналізувати та застосовувати під час перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) - колегія суддів визнає, що саме у спірному випадку суд першої інстанції встановивши протиправність відмови пенсійного органу ні в якому разі не втрутився у дискреційні повноваження відповідача, а лише зобов`язав діяти саме у відповідності до вимог чинного законодавства.
Разом з тим, колегія суддів не може залишити без змін рішення суду першої інстанції у цій справі в частині визначеного способу захисту порушених прав позивача шляхом зобов`язання саме Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести з 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 перерахунок і виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідках Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1337, № Б-с-1338, № Б-с-1339, № Б-с-1340 з урахуванням раніше проведених виплат, оскільки після реєстрації заяви ОСОБА_1 та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області як структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, яким і було у подальшому прийнято оскаржуване у цій справі рішення від 03.12.2024 № 912010194811.
Отже, оскільки подана ОСОБА_1 заява про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності була передана для вирішення до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, і Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення по суті за результатом розгляду заяви, колегія суддів вважає, що належним способом захисту порушених прав позивача буде у спірному випадку покладення обов`язку провести з 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023 та 01.01.2024 перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1337, від 04.10.2024 № Б-с-1338, від 04.10.2024 № Б-с-1339, від 04.10.2024 №Б-с-1340 про суддівську винагороду, яка враховується при призначенні/ перерахунку щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, з урахуванням раніше виплачених сум саме на того суб`єкта владних повноважень, рішенням якого порушені права позивача, а саме, на Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, і саме у такий спосіб захисту прав позивача виходячи з положень ст.2 та ч.4 ст. 245 КАС України прямо передбачено, що у визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті випадку, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, на переконання колегії суддів можуть бути ефективно та цілком законно відновлені права позивача.
Разом з тим, колегія суддів не знаходить підстав для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області чи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на теперішній час здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідках Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області від 04.10.2024 № Б-с-1337, № Б-с-1338, № Б-с-1339, № Б-с-1340 з урахуванням раніше проведених виплат, оскільки перерахунок відповідачами ще не було здійснено, і відповідно, дані вимоги є передчасними, оскільки спрямовані на майбутнє, тоді як судовому захисту в адміністративному процесі підлягають лише порушені права позивача на час звернення за судовим захистом.
Отже, підсумовуючи вищевикладене у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині способу захисту прав позивача, а іншій частині залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 315, 317, 322 325, 328 КАС України, суд, -
Постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року – змінити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці  ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідках Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області: від 04.10.2024 № Б-с-1337 - з 01.01.2021 з урахуванням раніше проведених виплат; від 04.10.2024 № Б-с-1338 - з 01.01.2022 з урахуванням раніше проведених виплат; від 04.10.2024 № Б-с-1339 - з 01.01.2023 з урахуванням раніше проведених виплат; та від 04.10.2024 № Б-с-1340 - з 01.01.2024 з урахуванням складових суддівської винагороди.
Відмовити у задоволенні адміністративного позову  ОСОБА_1 в частині зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області провести виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці  ОСОБА_1 з урахуванням складових суддівської винагороди, зазначених у довідках Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області: від 04.10.2024 № Б-с-1337 - з 01.01.2021 з урахуванням раніше проведених виплат; від 04.10.2024 № Б-с-1338 - з 01.01.2022 з урахуванням раніше проведених виплат; від 04.10.2024 № Б-с-1339 - з 01.01.2023 з урахуванням раніше проведених виплат; та від 04.10.2024 № Б-с-1340 - з 01.01.2024 з урахуванням складових суддівської винагороди.
В іншій частині рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04 червня 2025 року – залишити без змін.
Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов