ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
14 квітня 2026 року
м. Харків
справа № 638/6831/17
провадження № 22-ц/818/1508/26
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальований Ю.М., Яцина В.Б.
за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод,-
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2025 року, постановлене суддею Цвірюком Д.В.
в с т а н о в и в :
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_6 .
05.01.2018 року ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому з урахуванням уточнень просив:
?заборонити відповідачам чинити йому перешкоди в участі в спілкуванні та вихованні дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , які передбачені у рішенні Харківської міської ради №567 від 24.09.2014 року: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10.00 до 13.00 годин, 
?визначити побачення та спілкування з дітьми без присутності матері ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та/або будь-яких інших осіб з її боку (родичів, знайомих тощо) у вихідні та святкові дні, дні народження дітей, день народження батька, день народження доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дідуся ОСОБА_8 – у місцях на вибір позивача, у тому числі за межами міста Харкова. 
?вирішити питання щодо судових витрати.
Рішенням Шевченківського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2025 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_9 відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визначено ОСОБА_2 такі способи участі у вихованні неповнолітньої дитини - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без присутності матері (інших родичів): першу, третю суботу місяця з 10:00 год. до 19:00 год. за попередньою домовленістю із матір`ю дитини та за попередньою згодою дитини; другу, четверту неділю місяця з 10:00 год. по 19:00 год. за попередньою домовленістю із матір`ю дитини та за попередньою згодою дитини; необмежене спілкування батька з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами мобільного зв`язку (включаючи усі месенджери та соціальні мережі) за згодою дитини. Зобов`язано ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у вихованні та вільному спілкуванні з дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також повідомляти батька про актуальні номери телефону дитини. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 704 гривні 80 копійок.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати в частині, первісного позову, виключивши з нього текст: «Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поклавши на Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради як орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.»; щодо зустрічного позову: змінити рішення та задовольнити зустрічні позовні вимоги повністю.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що висновки суду першої інстанції зроблені без належного з`ясування обставин справи та без належної оцінки наявних в матеріалах справи доказів. Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу, що рішення від 24.09.2014 року №567 про встановлення порядку участі у вихованні дітей злісно та тривало не виконувалося ОСОБА_1 . Безперервно одинадцять років апелянту чинилися перешкоди в побаченнях з дітьми з боку ОСОБА_1 та її батьків. Привласнивши собі право виховання дітей, ці особи привили дітям нелюбов до батька. Через навмисні дії з боку ОСОБА_1 та її батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , діти, під час зустрічей з ним, висловлюють ні чим не мотивоване небажання до участі у зустрічі з ним. Така реакція дітей виникла через їх шантаж та примушування з боку матері, погрози позбавлення гри на телефоні, або прогулянок та інших цивільних благ. Ця вимушена реакція дітей позбавляє апелянта свого законного права на спілкування та виховання дітей. Тобто відповідальність за невиконання закону в частині, що наділяє правом на особисте спілкування та виховання дітей, цілком лежить на ОСОБА_1 та її батьках ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тому рішення суду про часткове задоволення вимог не відповідає вимогам закону.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи частково зустрічну позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надала належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції щодо свідомого нехтування відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Разом із цим, суд вважав за необхідне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_6 . Крім того суд дійшов висновку про доцільність встановлення способу та порядку участі ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_11 , шляхом зустрічей без присутності матері (інших родичів) першу, третю суботу місяця з 10:00 год. до 19:00 год. та другу, четверту неділю місяця з 10:00 год. по 19:00 год. за попередньою домовленістю із матір`ю дитини щодо місця та часу таких зустрічей та за попередньою згодою дитини. Крім того, з огляду на необхідність дотримання заходів безпеки, враховуючи введення в Україні воєнного стану, суд вважає за необхідне визначити спілкування батька з дочкою шляхом необмеженого спілкування батька засобами мобільного зв`язку (включаючи усі месенджери та соціальні мережі) за згодою дитини. На переконання суду на даний час саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею у повній мірі відповідатиме інтересам як батьків, так і дитини, а також є достатнім для забезпечення участі батька у процесі вихованні дитини.
Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . 
Діти ОСОБА_12 та ОСОБА_11 проживають разом із позивачкою ОСОБА_1 .
Станом на час ухвалення рішення син ОСОБА_12 досяг повноліття.
Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 29.04.2014 року, позов ОСОБА_2 задоволено, розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу прізвище відповідачки змінено на « ОСОБА_13 ».
Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 18.03.2014 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у розмірі частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 24.09.2014 року №567 встановлено порядок участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітніми дітьми, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено час: перша, третя субота та друга, четверта неділя місяця з 10600 до 13:00 години. 
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач протягом тривалого часу ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання, матеріальну допомогу на їх утримання не надає, існує заборгованість зі сплати аліментів. 
З листа Служби у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 06.09.2016 року №01-42/1030-16, згідно змісту якого службою надано погодження на відрахування зі складу учнів гімназії малолітнього ОСОБА_3 у зв`язку з переходом його на навчання до Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №99 за заявою його матері ОСОБА_1 , без погодження з батьком ОСОБА_2 .
Згідно листа Служби у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 07.09.2016 року №01-42/1036-16 Службою надано погодження на зарахування малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до складу учнів Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №99 за заявою її матері ОСОБА_1 , без погодження з батьком ОСОБА_2 .
Згідно листа Служби у справах дітей Шевченківського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 07.09.2016 року №01-42/1035-16 Службою надано погодження на зарахування малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до складу учнів Харківської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №99 за заявою його матері ОСОБА_1 , без погодження з батьком ОСОБА_2 .
Матеріали справи також містять заяву ОСОБА_10 на ім`я начальника Управління служб у справах дітей датовану 07.07.2017 року, в якій останній погоджується з позбавленням батьківських прав батька ОСОБА_2 . Також зазначає, що батько до нього не приходить ні додому, ні до школи, з днем народження не вітає, подарунки не дарує, він батька боїться, бив маму та дідуся у нього на очах, тягнув до себе його сестру, яка плакала. Називає батьком дідуся.
Відповідно змісту листа-відповіді від 18.05.2017 року №293 на запит Служби у справах дітей головний лікар КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №4» неповнолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 знаходяться під наглядом фахівців закладу. Під час відвідування лікарів закладу дітей супроводжувала мати ОСОБА_1 , яка виконувала усі медичні рекомендації. ОСОБА_2 до поліклініки з питань стану здоров`я дітей не звертався. 
Зі змісту характеристики ОСОБА_10 за підписом директора ХСШ №99 вбачається, що батько ОСОБА_2 протягом навчального року до класного керівника не звертався, батьківські збори не відвідував. 
Зі змісту характеристики ОСОБА_6 за підписом директора ХСШ №99 вбачається, що мати ОСОБА_1 відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами та досягненнями дитини у навчанні. 
Згідно довідки директора EEShool від 04.12.2017 року ОСОБА_3 та ОСОБА_14 з 06.10.2017 року відвідують курси англійської мови в Excellent English Scool, навчаються на платній основі. Платником та представником учнів за договором є ОСОБА_1 (мати). Протягом відвідування курсів англійської мови викладачі жодного разу батька дітей ОСОБА_2 не бачили. ОСОБА_2 успіхами дітей у навчанні не цікавиться. На заняття дітей приводять ОСОБА_1 (мати) , ОСОБА_5 (бабуся) та ОСОБА_4 (дідусь).
Згідно довідки директора Харківської спеціалізованої шкоди №99 від 20.11.2017 року №01-45/519 на конкурсному прийманні до закладу 09.06.2016 року ОСОБА_11 була присутня в супроводі матері ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 на випробуваннях був відсутній. Заяву про дозвіл на участь у конкурсному прийманні батько не підписував. Заяву про зарахування ОСОБА_6 до шкоди 17.06.2016 року мати також написала самостійно. На вимогу адміністрації закладу щодо згоди батька на навчання дитини в ХСШ №99 мати надала копію листа Служби у справах дітей Шевченківського району м.Харкова від 07.09.2016 року №01-42/1036-16; на конкурсному прийманні до закладу 13.09.2016 року Нікіта був присутнім в супроводі матері ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 на випробуваннях був відсутній. Заяву про дозвіл на участь у конкурсному прийманні батько не підписував. Заяву про зарахування ОСОБА_10 до шкоди 15.09.2016 року мати також написала самостійно. На вимогу адміністрації закладу щодо згоди батька на навчання дитини в ХСШ №99 мати надала копію листа Служби у справах дітей Шевченківського району м.Харкова від 07.09.2016 року №01-42/1035-16. ОСОБА_2 батьківські збори протягом 2016/2017 навчального року, вересня, жовтня, листопада 2017 року не відвідував, зі слів учителів навчальними досягненнями дітей не цікавився, жодного разу дітей зі шкоди не забирав. Мати дітей ОСОБА_1 щоденно приводить дітей до школи, відвідує всі батьківські збори, буває на шкільних і класних святах, постійно цікавиться успіхами та досягненнями дітей у навчанні. Після уроків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 протягом навчального року забирали мати ОСОБА_1 , дідусь ОСОБА_4 , бабуся ОСОБА_5 ..
Органом опіки та піклування 04.04.2017 року було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 . Встановлено, що квартира 2-кімнатна, ізольована, знаходиться на 4-му поверсі 5-ти поверхового будинку, загальна площа квартири 55кв.м.. Квартира обладнана необхідними комунальними зручностями, зроблено сучасний ремонт, є необхідні меблі та речі домашнього побуту. Цілком безпечно для проживання малолітніх дітей, прибрано, охайно. У малолітніх дітей є спальні місця, місце для занять, місце для зберігання одягу та особистих речей, місце для прийому їжі. Для проживання, виховання та розвитку дітей створені належні умови, діти забезпечені усім необхідним відповідно до вікових потреб. В родині панують доброзичливі, теплі відносини. Дорослі з повагою ставляться до дітей, разом проводять вільний час. На час обстеження за вказаною адресою також проживали дідусь ОСОБА_4 та бабуся ОСОБА_5 .. Останні не заперечували проти проживання дітей та дочки.
За результатами соціально-психологічної роботи з сім`єю ОСОБА_16 , проведеної спеціалістом Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Шевченківського району м.Харкова, встановлено, що ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мешкають разом з матір”ю, бабусею та дідусем з боку матері, потреби дітей задовольняються у повному обсязі, складних життєвих обставин не виявлено. ОСОБА_17 батька діти називають по імені, підкреслюючи, що він для них є сторонньою людиною. Згадуючи про нього, вони знаходяться у стані психічного стресу, відчуваючи тривогу, невпевненість, злість і страх. Агресивні, насильницькі дії батька, його відсутність в житті й вихованні дітей негативно позначилось на їх психоемоційному стані. Відсутність ОСОБА_2 в житті ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , відсутність позитивних спогадів, спільного спілкування, проживання, недостатнє задоволення потреб у батьківській любові та теплі, досвід спостерігання дітьми за фізичним насильством з боку батька призвели до атрофії сприймання батька як члена родини, що можу забезпечити спокійну обстановку, психологічну й фізичну безпеку. Така поведінка викликала у дітей відсутність прихильності до біологічного батька, небажання спілкування з ним.
Згідно відомостей, що містяться в автоматизованій системі документообігу суду, в провадженні Шевченківського районного суду міста Харкова перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України (ухилення від сплати аліментів на утримання дітей), яке ухвалою суду від 19.05.2025 року призначено до судового розгляду.
ОСОБА_2 до суду надано чеки, квитанції, платіжні доручення, а також довідки та листи уповноважених осіб поштового зв`язку на підтвердження періодичного здійснення часткової виплати суми аліментів на утримання дітей, а також чеки щодо придбання канцелярських товарів 31.08.2014 року, подарунків на день народження у 2018 році, та у 2014 році «набір поліцейського», придбання квитків на атракціони під час зустрічей 01.11.2014 року, 14.12.2014 року та ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Крім того згідно відомостей АСДС суду рішенням Шевченківського районного суду міста Харкова від 23.04.2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь повнолітнього сина ОСОБА_3 аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1 / 6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 березня 2025 року і до закінчення ОСОБА_3 навчання, але не довше ніж до 30 червня 2028 року, та не більше як до досягнення ним 23 років. Рішення набрало законної сили.
Відповідно до листа Дергачівського районного суду Харківської області від 20.04.2018 року впродовж 2011-2013 років згідно реєстраційний даних ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП не притягувався.
Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звертаючись до суду із позовом посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 перешкоджає йому у вихованні дітей та спілкуванні з ними. 
В підтвердження заявлених вимог позивачем надано до суду звернення з цього питання до різних органів, у тому числі до правоохоронних, до навчальних закладів, закладів охорони здоров`я та органу опіки й піклування. 
Відповідно до листів Служби у справах дітей ОСОБА_1 направлялись роз`яснення згідно діючого законодавства України, що перешкоджання зустрічам батька з малолітніми дітьми вона порушує права дітей та батька. Також роз`яснено право батька дітей на звернення до суду з відповідним позовом. 
Згідно листа директора ХГ №116 від 29.08.2014 року інформація про фізичний та психічний стан ОСОБА_3 , його успішність та поведінку, та про те, чому батько не бачиться зі своєю дитиною не збиралася і у закладі відсутня.
Згідно листа директора ХСШ №99 від 28.08.2018 року у закладі немає спеціалістів, які б мали право надати фахову оцінку психічного та фізичного стану дітей.
Згідно листа директора ХСШ №99 від 10.10.2018 року, адресованого ОСОБА_2 , 03.09.2018 року останній дійсно був присутнім на урочистій лінійці, присвяченій Дню Знань. Також підтверджувався факт спілкування ОСОБА_2 в коридорі школи з ОСОБА_18 у присутності двох представників поліції. 03.09.2018 року в кабінеті директора школи відбулася зустріч з дітьми ОСОБА_19 та ОСОБА_20 у присутності і з дозволу матері дітей ОСОБА_1 .. У ході зустрічі ОСОБА_2 цікавився життям дітей, їх справами. Батько подарував їм шоколад, брати який діти відмовились.
Листом директора ХСШ №99 від 08.02.2023 року ОСОБА_2 повідомлялось характеризуючі дані дітей, а також їх успіхи у школі. 
Листом директора КНП «Міська дитяча поліклініка №4» ХМР ОСОБА_2 повідомлялось щодо стану здоров”я дітей ОСОБА_12 та ОСОБА_11 .
Крім того, оглядом в судовому засіданні відео та аудіо записів встановлено, що ОСОБА_2 вживає заходів з метою здійснення спілкування та виховання дітей. 
Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Згідно висновку №489 від 22.08.2017 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, Департамент служб у справах дітей, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . 
Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:
1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;
2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини;
3) жорстоко поводяться з дитиною;
4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;
5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;
6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК України).
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і рішення суду в цій частині не оскаржене.
При цьому з урахуванням того, що ОСОБА_2 тривалий час не сплачував аліменти, позбавляючи дітей та колишньої дружини фінансової допомоги, з урахуванням думки дітей, суд обґрунтовано дійшов висновку про попередження ОСОБА_2 про зміну ставлення до дітей.
Підстав для скасування рішення суду в цій частині судова колегія не вбачає. 
Щодо визначеного способу участі батька у вихованні доньки.
На момент постановлення рішення суду ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилось 18 років.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).
У статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, передбачено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.
Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування статті 8Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року.
Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.
У статті 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначено контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.
Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст.7 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).
Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачиться на шкоду інтересам дитини.
Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.
У статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм внутрішнього законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, а інший не має права перешкоджати йому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.
Отже, із системного тлумачення частини 1 статті 3 Конвенції «Про права дитини», ст. ст.7,141,159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини.
У частинах першій та другій статті 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Відповідно до ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
У висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради №222 від 23.06.2023 року, зазначено за доцільне встановлення графіку зустрічей батька ОСОБА_2 із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначивши час: першу третю суботу місяця з 10:00 до 19:00 та другу, четверту неділю місяця з 10:00 до 19:00. Усі зустрічі проходять за згодою дитини.
Судова колегія погоджується з висновком суду, що станом на дату розгляду справи ОСОБА_3 вже досяг повноліття, визначення порядку участі батька у його вихованні та спілкуванні є недоцільним.
У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових, електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Висновок суду про визначення порядку участі батька у вихованні дитини з урахуванням висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради від 23.06.2023 року є обґрунтованим.
Підстав для визначення іншого порядку участі батька у вихованні дитини колегія суддів не вбачає.
Проте, судова колегія з урахуванням рівності прав батьків на участь у вихованні дитини та виходячи з інтересів дитини, вважає за недоцільне попередньою погоджувати із матір`ю дитини зустрічі дитини з батьком у визначені судом дні. 
Тому рішення суду в частині визначення способу участі батька у вихованні доньки, слід змінити, виключивши з резолютивної частини посилання про необхідність попередньої домовленості з матір`ю про зустрічі з дитиною у визначені судом дні. 
В іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи. 
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до пункту 2 частини 1статті 374 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно із положеннямистатті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст.367,368, ст.374, п.п.1,3,4ч. 1 ст.376,381,382-384,389,390 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.
Рішення Шевченківського районного суду м.Харкова від 02 жовтня 2025 року - змінити, виключивши з резолютивної частини посилання про необхідність попередньої домовленості з матір`ю про зустрічі з дитиною у визначені судом дні. 
В іншій частині рішення суду залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Головуючий:         О.В. Маміна
Судді:         Ю.М. Мальований
В.Б. Яцина