Справа № 638/7016/26
Провадження № 2-а/638/141/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова

у складі головуючого судді: Хайкіна В.М.,
за участю секретаря: Мажукіної Г.А.,
з участю представника позивача: Коваленко Л.І.,
з участю представника відповідача: Чулкова Д.І.,
з участю відповідача: ОСОБА_1 ,
з участю перекладача: Василика С.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в приміщенні суду в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення,-
ВСТАНОВИВ:

03.04.2026 року до Шевченківського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області в особі представника – Лесі Коваленко до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення, згідно прохальної частини якого просить суд: продовжити строк затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.Позовні вимоги обґрунтовані тим, що громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 неодноразово на протязі 10 років порушував міграційне законодавства України, а саме вимоги Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» в частині знаходження на території України без документів, які надають право для законного перебування. 09.04.2025 року працівниками Основ`янського відділу у м. Харків Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області було виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вкотре допустив порушення вимог Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», а саме проживав без документів, які б надавали йому право законного перебування на території України на визначений строк. В ході опитування відповідача, позивачем було встановлено, що останній в 2010 році прибув в Україну і більше з її території не виїжджав. Дозволу на імміграцію в Україну не оформлював. За отриманням статуту біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не звертався. Викладене свідчить про те, що відповідач порушив вимоги статті 4 Закону, у зв`язку із чим 09.04.2025 року Основ`янським відділом відносно відповідача було складено протокол про адміністративне правопорушення за частиною 2 статті 203 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн., який сплачений не був. 10.04.2025 року Управлінням міграційного контролю, протидії нелегальній міграції та реадмісії ГУ ДМС у Харківській області було винесено рішення про примусове видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з території України. У відповідача є паспортний документ, строк дії якого закінчився 05.04.2022 року, що унеможливлює здійснення процедури примусового видворення відповідача з території України до країни походження або третьої країни. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 року у справі №638/6579/25 задоволено позов Головного управління Державної міграційної служби в Харківській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 про затримання з метою ідентифікації з поміщенням до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконного перебувають в Україні», строком на 6 місяців. Рішенням Держинського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 року продовжено строк затримання з метою ідентифікацї та видворення на шість місяців. Строк затримання відповідача у Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні» закінчується 10.04.2026 року. Таким чином, оскільки відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, є нелегальним мігрантом, строк затримання відповідача спливає 10.04.2026 року, відповідач на теперішній час не документований тимчасовим посвідченням для виїзду за кордон та існує ризик втечі відповідача після закінчення вказаного строку, зазначене, на думку позивача, є підставою для продовження строку його утримання в Державній установі «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні», у зв`язку із чим, позивач звернувся до суду із вказаним позовом, який просить задовольнити.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 03.04.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання.
В судовому засіданні представник позивача Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області – Коваленко Л.І. підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Чулков Д.І. визнали позовні вимоги та не заперечували проти їх задоволення.
Суд, заслухавши думку учасників справи, дослідивши доводи сторін, які викладені у письмових заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступних висновків.
Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином Федеративної Республіки Нігерія.
10.04.2025 року Основ`янським відділом у м. Харкові ГУ ДМС у Харківській області було постановлено рішення про примусове видворення з України іноземця або особи без громадянства ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Вказаним рішенням встановлено, що 09.04.2025 року працівниками Основ`янського відділу у м. Харкові виявлено громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який з 2017 року по теперішній час проживає без документів на право проживання в Україні. Відносно ОСОБА_2 складено адміністративний протокол за частиною 2 статті 203 КУпАП на накладено штраф у сумі 5 100 грн., штраф не сплачено. Відповідно до чинного законодавства України, де визначаються категорії іммігрантів, яким видається дозвіл на імміграцію в Україну, громадянин Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . підстав для отримання громадянства України та посвідки на постійне проживання в Україні не має. З питань отримання статуту біженця до ГУ ДМС у Харківській області не звертався. Громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перевірено за обліками АРМОР та по базі безпідставно виданих паспортів, до кримінальної відповідальності не притягувався. В розшуку не перебуває. У зв`язку з тим, що іноземець нелегально перебуває на території України, у нього відсутні підстави для подальшого перебування, підлягає примусовому видворенню з території України.
Як встановлено під час розгляду справи, відповідач вказане рішення не виконав.
Як було зазначено представником позивача у судовому засіданні, у ОСОБА_2 є паспортний документ, проте він протермінований, строк дії якого закінчився 05.04.2022 року, що унеможливлює здійснення процедури примусового видворення відповідача з території України до країни походження. Відповідач досяг 18-річного віку, статус біженця йому не надано, в процедурі отримання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту в Україні не перебуває, тобто відсутні підстави, за яких примусове видворення не застосовується.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 у справі №638/6579/25 постановлено затримано громадянина Федеративної Республіки Нігерії ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні строком на 6 місяців.
З акту приймання-передавання іноземця або особи без громадянства вбачається, що 11.04.2025 року ОСОБА_1 поміщений до Державної установи «Миколаївський пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні».
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 року у справі №638/19526/25, продовжено строк затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців.
Як зазначає представник позивача на теперішній час не ідентифіковано відповідача.
Із матеріалів справи вбачається, що ГУ ДМС України в Харківській області було вжито заходи для ідентифікації особи, а саме 21.10.2025 року, 12.01.2026 року, 24.03.2026 року направлено запит до Посольства Федеративної Республіки Нігерія в України з проханням надати документи, які б підтверджували факт перебування ОСОБА_2 в громадянстві Федеративної Республіки Нігерія, з метою подальшого вирішення питання щодо примусового його видворення за межі України.
Відповіді на вказані запити станом на день розгляду справи надано не було.
Отже, на момент розгляду справи у відповідача відсутні документи, які б давали йому право законно перебувати на території України. Доказів того, що відповідач звертався до компетентних органів України із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не надано.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Законом України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, повноваження органів державної влади, що беруть участь у визначенні такого статусу та діють в інтересах забезпечення прав і свобод осіб та національної безпеки України, а також встановлює порядок в`їзду в Україну та виїзду з України таких осіб.
Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно із частиною 3 статті 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Пунктом 14 частини першої статті 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що нелегальний мігрант іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно із частиною 3 статті 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» строк перебування іноземців та осіб без громадянства в Україні встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України.
Відповідно до частини 2, 3 статті 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування в Україні або які не можуть виконати обов`язок виїзду з України, не пізніше дня закінчення відповідного строку їх перебування у зв`язку з відсутністю коштів або втратою паспортного документа можуть добровільно повернутися в країну походження або третю країну, у тому числі за сприяння міжнародних організацій.
Частинами 1,5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення. Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.
Абзацом 1 частини восьмої статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» встановлено, що примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
В судовому засіданні встановлено, що відповідач досяг 18-річного віку, окрім того, останнім не надано доказів, що на нього поширюється дія Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Відповідно до частини 3 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, або орган охорони державного кордону на підставі відповідного рішення суду має право розміщувати іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частині першій цієї статті, у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначено, що іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців. У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.
Частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства у пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, або особою без громадянства, такий строк може бути продовжено, але загальний строк затримання не повинен перевищувати вісімнадцять місяців.
Відповідно до частини 12 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення чи реадмісію або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Згідно із частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його (її) ідентифікації; неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.
Аналіз вищевказаної норми законодавства вказує, що наявність хоча б однієї з умов, передбачених частиною 13 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України, надає підстави для прийняття адміністративним судом рішення про продовження затримання такої особи в межах максимально можливого строку (18 місяців).
Аналогічний висновок щодо застосування норм права, викладений в постановах Верховного Суду від 28.04.2022 р. у справі №522/17369/21, від 28.01.2021 р. у справі № 743/1046/20.
Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2025 року було затримано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк 6 місяців, із поміщенням останнього до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 12.11.2025 року продовжено строк затримання відповідача на шість місяців. Строк затримання сплив 10.04.2026 року.
Також встановлено судом розглядом, що відповідач притягався до адміністративної відповідальності за частиною 2 статті 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення та під час опитування повідомив, що в нього відсутній паспортний або інший документ, що посвідчує особу.
Також матеріали справи не містять будь-яких доказів самостійного звернення відповідача до територіальних органів ДМС із заявою про визнання його біженцем, або особою, яка потребує додаткового захисту.
Із врахуванням вищевикладених обставин, суд дійшов до висновку, що наявні підстави для продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України на шість місяців, оскільки: у відповідача відсутні документи, що дають право перетину державного кордону України; він не є особою якій надано статус біженця і не є особою, яка потребує додаткового захисту; дій щодо отримання такого статусу не вчиняв, раніше ухилявся від процедури повернення в країну походження та видворення за межі України, тобто, існує ризик його ухилення від виконання рішення про примусове видворення та створення перешкод проведенню процедури видворення.
У підпункті "f" п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.
Відповідач відповідно до статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», грубо та свідомо порушив законодавство України, останній не підпадає під захист статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Тому суд має всі підстави вважати, що наявні обґрунтовані підстав для прийняття судом рішення про продовження затримання ОСОБА_2 з метою ідентифікації та видворення. З огляду на наведене, повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, суд приходить до висновку, що адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7, 9, 19, 90, 139, 289 КАС України, суд-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області до громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та видворення – задовольнити.
Продовжити строк затримання з метою ідентифікації та видворення громадянина Федеративної Республіки Нігерія ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, на шість місяців, тобто до 22.10.2026 року.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 22.04.2026 року.

Головуючий суддя: