ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3222/22 Головуючий у 1-й інстанції: Боженко Н.В. 
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого Василенка Я.М.,
суддів Ганечко О.М., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України (а саме - пункт 9 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 04.11.2021 року № 167) про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу на підставі Закону України від 20.12.1991 №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 лютого 2022 року прийнято справу до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №640/3222/22, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
У зв`язку з реалізацією положень Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» дана адміністративна справа 18.02.2025 надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.02.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами (письмове провадження).
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням позивач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що ухвалене із порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що 24.06.1991 позивача звільнено зі строкової військової служби.
23.09.2021 позивач звернувся до військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 з заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби ІІ група інвалідності з 01.08.2018 - огляд повторний, ІІ група з 10.07.2017 - захворювання пов`язане з проходженням військової служби - огляд первинний. До заяви долучено наступні документи:
1) копії паспорту та довідки РНОКПП позивача;
2) копія військового квитка від 04.06.1989 № НОМЕР_1 , згідно якого позивача 04.06.1989 призвано ІНФОРМАЦІЯ_2 , а 24.06.21991 звільнений в запас;
3) копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 03.04.2017 №1081, згідно якого у позивача наявне захворювання, пов`язане з проходженням військової служби.
4) копію витягу з протоколу засідання ЦВЛК по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 23.05.2018 №1399, згідно якого у позивача наявна травма (дія джерел ЕМП) та відповідний діагноз. Травма так, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби. причинний зв`язок згідно протоколу від 03.04.2017 №1081 - відмінити;
5) копію довідки ІНФОРМАЦІЯ_3 від 09.09.2021 №2/4/1212, згідно якої позивач проходив строкову військову службу з 04.06.1989 по 24.06.1991;
6) копію архівної довідки федеральної державної казенної установи «Центральний архів міністерства оборони російської федерації» від 15.06.2018 №11/15383, згідно якої позивач проходив строкову військову службу. В період проходження служби отримав травму в результаті впливу ЕМП, в зв`язку з роботою в підрозділі особливого ризику;
7) копію довідки до акта огляду МСЕК від 10.07.2017 серії АВ №0664178, згідно якої позивачу первинно встановлено другу групу інвалідності з 10.07.2017 року - захворювання, пов`язане з проходженням військової служби;
8) копію довідки до акта огляду МСЕК від 11.10.2018 серії АВ №0977861, згідно якої позивачу повторно встановлено другу групу інвалідності з 01.08.2018 - травма (дія джерел ЕМП), пов`язана з виконанням обов`язків військової служби;
9) копію довідки до акта огляду МСЕК від 06.08.2021 серії 12ААБ №795456, згідно якої позивачу повторно встановлено другу групу інвалідності з 01.08.2021 - травма (дія джерел ЕМП), пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
Заява позивача розглянута на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, що підтверджується протоколом засідання такої комісії від 04.11.2021 №167. Так, комісія дійшла до висновку про те, що позивач немає права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року №2011-XII (далі - Закон № 2011-XII), а також пп. 3 п. 6 Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року №975 (далі - Порядок №975), одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим зі строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.
Вважаючи протиправним рішення комісії Міністерства оборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як інваліду II групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби, позивач звернувся до суду першої інстанції з даним позовом.
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач проходив строкову військову службу з 04.06.1989 по 24.06.1991, тоді як інвалідність ІІ групи йому первинно встановлено лише 10.07.2017 (повторно - у 2018 та 2021 роках), тобто через значний проміжок часу після звільнення зі служби. Суд першої інстанції зазначив, що з 01.01.2017, після внесення змін до законодавства, для військовослужбовців строкової служби право на отримання одноразової грошової допомоги виникає лише у разі, якщо інвалідність настала під час проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Оскільки інвалідність позивачу встановлено після спливу такого строку, суд першої інстанції дійшов до висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги у нього не виникло, а тому рішення Міністерства оборони України про відмову у призначенні відповідної виплати є правомірним, у зв`язку з чим підстави для задоволення позову відсутні.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку щодо відсутності у нього права на отримання одноразової грошової допомоги, оскільки не врахував, що таке право виникає з моменту встановлення інвалідності, яка настала внаслідок травми або захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, а не з моменту звільнення особи з військової служби, у зв`язку з чим, на думку апелянта, факт встановлення йому інвалідності ІІ групи у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, є достатньою правовою підставою для призначення та виплати одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, у відповідності до частини шостої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) існують такі види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу.
Отже, строкова служба є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби.
Згідно зі статтею 41 Закону № 2232-XII, виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі - Закон № 2011-XII).
Частиною дев`ятою статті 16 Закону України № 2011-ХІ встановлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
25.12.2013 постановою Кабінету Міністрів України № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.
Згідно п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Відповідно до пп. 3 п. 6 Порядку №975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується: військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі: 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Відповідно до частини першої статті 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
У силу вимог частини другої статті 16 вказаного Закону в редакції Закону України від 03.11.2006 № 328-V, чинній з 01.01.2007 по 01.01.2014, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю під час виконання ним обов`язків військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
У подальшому, Законом України від 04.07.2012 № 5040-VI статтю 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» викладено в новій редакції, яка була чинною з 01.01.2014 по 01.01.2017.
Цією редакцією статті 16 Закону №2011-XII вже були передбачені наступні умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям:
- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (підпункт 4 пункту 2 статті 16 Закону);
- у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби (підпункт 5 пункту 2 статті 16 Закону);
- у разі встановлення військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів, служби у військовому резерві (підпункт 6 пункту 2 статті 16 Закону);
- у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (підпункт 7 пункту 2 статті 16 Закону);
- у разі отримання військовослужбовцем строкової військової служби поранення (контузії, травми або каліцтва) у період проходження ним строкової військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності (підпункт 8 пункту 2 статті 16 Закону).
Втім, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774-VIII від 06 грудня 2016 року (далі - Закон № 1774-VIII) внесено з 01.01.2017 зміни до статті 16 Закону № 2011-XII, та для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу, в який у випадку настання інвалідності виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги, і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби. У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції статті 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, право на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби не виникає.
Тобто, до моменту набрання чинності Законом 1774-VIII право на одноразову грошову допомогу мали всі військовослужбовці, незалежно від виду проходження військової служби.
Однак, статтею 16 Закону № 2011-XII, після 01.01.2017 не передбачається можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцем строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби.
Таким чином, законодавець у різні періоди по-різному визначає підстави та умови виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, в тому числі залежно від виду військової служби (строкова, кадрова, за контрактом, навчання тощо), обставин отримання військовослужбовцями поранення чи захворювання (під час виконання обов`язків військової служби або під час проходження ними військової служби), зі встановленням інвалідності або без встановлення такої.
Як було зазначено вище, ІІ група інвалідності встановлена позивачу вперше - 10.07.2017 та повторно - 11.10.2018.
Таким чином, пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XIІ не передбачалось можливості здійснення виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, то позивач відповідного права не набув.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 04.05.2023 у справі №640/11033/19.
З огляду на наведені законодавчі положення, враховуючи фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача, у даному випадку, відсутнє право на призначення та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з настанням інвалідності ІІ групи, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення позову, що вірно було встановлено судом першої інстанції.
Щодо посилань апелянта на положення статті 58 Конституції України, колегія суддів не бере такі доводи до уваги, оскільки вказана норма встановлює принцип незворотності дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, відповідно до якого закони не мають зворотної дії, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Водночас, у спірних правовідносинах застосуванню підлягають норми законодавства, чинні на момент виникнення у особи права на отримання одноразової грошової допомоги, яким відповідно до пункту 3 Порядку №975 є дата встановлення інвалідності, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Як встановлено матеріалами справи, інвалідність позивачу первинно встановлено 10.07.2017, тобто у період дії редакції пункту 6 частини другої статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», яка передбачала, що для військовослужбовців строкової служби право на отримання одноразової грошової допомоги виникає лише у разі встановлення інвалідності під час проходження служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Отже, оскільки позивач був звільнений зі строкової військової служби 24.06.1991, а інвалідність встановлена лише у 2017 році, застосування зазначеної норми не є наданням їй зворотної дії у часі, а відтак посилання апелянта на порушення статті 58 Конституції України є безпідставними.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові у справі № 295/3091/17, колегія суддів вважає необґрунтованими та до уваги не приймає, оскільки судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 21 березня 2023 року у справі № 240/7411/21 відступила від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі №295/3091/17, 21.06.2018 у справі №760/11440/17, 30.09.2019 у справі № 825/1380/18 та інших.
Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду, викладені у справі 816/978/16 є також помилковими, оскільки вони прийняті за інших фактичних обставин.
Отже, проаналізувавши доводи та аргументи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню.
Також, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт незаконності рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.04.2025 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий: Василенко Я.М.

Судді: Ганечко О.М.

Кузьменко В.В.