Справа № 347/356/26
Провадження № 2/347/466/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(Заочне) 
24 березня 2026 року м. Косів
Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді Кіцули Ю.С.,
секретаря Сумарука І.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в 
Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.
10.02.2026 року АТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
В обґрунтування вимог позивач стверджував, що 08.09.2024 року ОСОБА_1 уклала з АТ «А-Банк» кредитний договір ABH0CT155101725786984941, щодо надання останній кредиту в розмірі 60000 грн. строком на 60 місяців (тобто до 07.09.2029 року) зі сплатою процентів у розмірі 85.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн. (Кредитний договір складається із Заяви Клієнта та Графіку погашення кредиту), розмір щомісячного платежу – 4373,72 грн.
АТ «А-банк» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі та надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, відповідно до умов договору, а відповідач зобов?язалася сплачувати кредит шляхом зарахування коштів на рахунок вказаний у Договорі (п.11 Договору).
В свою чергу, позичальник не виконала умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом, і станом на 10.02.2026 року становить 84307,46 грн., яка складається з: 58508,24 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 24489,71 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами та 1309,51 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею.
У зв?язку із цим, АТ «Акцент Банк» просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року у розмірі 84307,46 грн., а також судові витрати у розмірі 2662,40 грн. сплаченого судового збору.
Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.
Заяви, та клопотання учасників справи.
Представник позивача в судове засідання призначене для розгляду справи не з?явився, однак у позовній заяві та додатково поданому клопотанні просив проводити розгляд справи за відсутності представника банку, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечив.
Відповідач в судове засідання не з?явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. 
Судом також розміщувалось оголошення на сайті про виклик відповідача в судове засідання (а.с.62).
Процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 20.02.2026 року позовну заяву АТ «Акцент Банк» прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено до судового розгляду на 24.03.2026 року.
Про судове засідання відповідач повідомлялася належним чином, однак на адресу суду повернулося поштове відправлення з довідкою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.65).
Проте довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв?язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду (Постанова КЦС ВС від 10.05.2023 року справа №755/17944/18 (61-185св23)).
Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/356/26 відповідача ОСОБА_1 (а.с.62).
Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомляла, жодних заяв від неї не надходило, та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, будь-яких інших клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.
З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Судом установлено, що відповідач ОСОБА_1 підписала електронним підписом Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року, уклавши таким чином із АТ «Акцент Банк» кредитний договір, згідно умов якого останній було надано кредит у розмірі 60000 грн. строком на 60 місяців (з 08.09.2024 по 07.09.2029 року включно) зі сплатою процентів у розмірі 85.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн., розмір щомісячного платежу – 4373,72 грн. (а.с.17-22).
Також, відповідач ОСОБА_1 ознайомилася та власноруч підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 11.06.2024 року, погодившись з тим, що вказана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, складають між нею і банком Договір про надання банківських послуг (а.с.24-25), а також підписала Заяву про відкриття, ведення поточного рахунку та встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком від 11.06.2024 року (а.с.26-29) та Довідку про систему гарантування вкладів фізичних осіб (а.с.31).
Згідно копії Додатка №1 за лімітами по картці (рахунку) встановлено типи та суми лімітів по картці запропонованих клієнту (а.с.30).
Відповідно до копії Заяви про погодження використання удосконаленого електронного підпису від 11.03.2024 року, ОСОБА_1 засвідчила генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватись для накладення удосконаленого електронного підпису у мобільному додатку АBank24 з метою засвідчення її дій згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг (зворот а.с.31).
Згідно копії Меморіального ордеру від 08.09.2024 року АТ «Акцент Банк» перерахувало на рахунок відповідача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 60 000 грн. згідно договору №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року (зворот а.с.32).
Відповідно до виданої АТ «А-Банк» копії виписки по кредиту ОСОБА_1 за період 01.10.2024-15.10.2025 (а.с.33-35) та копії виписки по картці ОСОБА_1 за період 08.09.2024-01.02.2026 (а.с.36-39), встановлено рух коштів по рахунку та їх призначення, що підтверджує, що відповідач користувалася кредитними коштами банку.
Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за Договором №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року, укладеного між АТ «А-Банк» та клієнтом ОСОБА_1 , загальна заборгованість станом на 10.02.2026 року становить 84307,46 грн., в яку входить: 58508,24 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 24489,71 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами та 1309,51 грн. – загальний залишок заборгованості за пенею (а.с.20).
Зміст спірних правовідносин.
Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням позичальником ( ОСОБА_1 ) взятих на себе зобов`язань перед кредитодавцем (АТ «Акцент-Банк») за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість.
Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
Приписами пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Згідно з приписом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до приписів частини 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з положеннями частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Відповідно до частини 1 статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
За змістом частини 1 та 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Окрім того, спірні правовідносини регулюються нормами Законів України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги» та «Про електронну комерцію».
Зокрема, норми Закону України«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги»,визначають правові та організаційні засади електронної ідентифікації та надання електронних довірчих послуг, права та обов`язки суб`єктів відносин у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного контролю за дотриманням вимог законодавства у сферах електронної ідентифікації та електронних довірчих послуг.
Так, згідно ч.2 ст.16 ЗУ «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», до складу електронних довірчих послуг входять: створення, перевірка та підтвердження удосконаленого електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката електронного підпису чи печатки; формування, перевірка та підтвердження чинності сертифіката автентифікації веб-сайту; формування, перевірка та підтвердження електронної позначки часу; реєстрована електронна доставка; зберігання удосконалених електронних підписів, печаток, електронних позначок часу та сертифікатів, пов`язаних з цими послугами. Кожна послуга, що входить до складу електронних довірчих послуг, може надаватися окремо або в сукупності.
Положеннями ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: 1) надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; 2) заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12цього Закону; 3) вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Також, відповідно до ч.ч.12-13 ст.11 ЗУ«Про електронну комерцію», – електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно положень ст.ст.3, 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:
- електронного підпису відповідно до вимог законів України"Про електронні документи та електронний документообіг"та"Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;
- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;
- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.
Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що ОСОБА_1 підписала електронним підписом Заяву про надання послуги «Швидка готівка» №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року, уклавши таким чином із АТ «Акцент Банк» кредитний договір, згідно умов якого останній було надано кредит у розмірі 60000 грн. строком на 60 місяців (з 08.09.2024 по 07.09.2029 року включно) зі сплатою процентів у розмірі 85.00% щорічно та комісії в розмірі 0.00 грн., розмір щомісячного платежу – 4373,72 грн. 
В свою чергу, позичальник зобов?язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов?язки, передбачені договором.
Таким чином, між сторонами виникли договірні зобов`язання із приводу надання кредиту, які регулюються главою 71 ЦК України та загальними положеннями ЦК України про зобов`язання та договір. 
Всупереч умов кредитного договору №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року ОСОБА_1 не виконала свої зобов?язання, внаслідок чого у відповідача за вказаним договором станом на 10.02.2026 року утворилася заборгованість у розмірі 84307,46 грн., в т.ч. 58508,24 грн. – заборгованість за кредитом; 24489,71 грн. – заборгованість за відсотками, 1309,51 грн. – заборгованість за пенею.
Щодо вимоги позивача про стягнення суми пені.
Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення відповідачем виконання зобов?язань за вказаним кредитним договором у розмірі 1309,51 грн.
В обґрунтування правомірності такої вимоги посилався на виключення норми, яка передбачала списання кредиторами штрафних санкцій під час дії воєнного стану, а саме пункту 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» змінами внесеними Законом України №3498-IX від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023 року. А тому на підставі вказаних змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
Однак, суд проаналізувавши норми чинного законодавства та судову практику у сфері кредитних правовідносин, доходить наступного висновку.
Так, відповідно до ч.1,2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на даний час.
В свою чергу, положенням п.18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
На час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦК України – основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу – ч.2 ст. 4 ЦК України.
Отже, частина друга статті 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі №6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №706/68/23 (провадження №61-8279св23) вказав, що з аналізу положень пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення та статей 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, слід дійти висновку про те, що на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Таким чином, твердження позивача про те, що Законом України «Про споживче кредитування» дозволено застосування неустойки до кредитних договорів, що були укладені після 24 січня 2024 року, не спростовують того, що списання таких платежів кредитордавцем прямо встановлено в п.18 розділу Прикінцеві та перехідні положення ЦК України.
Тобто, в даному випадку законодавством звільнено позичальника від сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення своїх кредитних (боргових) зобов?язань.
А тому, з урахуванням викладеного суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов?язань за кредитним договором є безпідставними.
Отже, від заявленої загальної суми заборгованості 84307,46 грн., яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача, слід відняти суму пені у розмірі 1309,51 грн.
Таким чином, загальна сума заборгованості за вказаним договором становитиме 82997,95 грн., а саме: 58508,24 грн. – заборгованість за кредитом; 24489,71 грн. – заборгованість за відсотками.
Надати оцінку аргументам відповідача суд позбавлений можливості, оскільки такі нею не наведені.
Враховуючи вищенаведене у своїй сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення у сумі 82997,95 грн.
Розподіл між сторонами судових витрат.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 2621,13 грн. (82997,95 х 100% : 84307,46 = 98,45%; 2662,40 : 100% х 98,45 = 2621,13 грн.).
На підставі статей 11, 207, 526, 549, 598, 599, 611, 626, 628, 633, 634, 638, 1049, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд –
у х в а л и в :
Позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд.11, код ЄДРПОУ 14360080, рахунок № НОМЕР_1 , МФО №307770) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором №ABH0CT155101725786984941 від 08.09.2024 року станом на 10.02.2026 року у розмірі - 82997 (вісімдесят дві тисячі дев?ятсот дев?яносто сім) грн. 95 коп., яка складається з наступного: 58508,24 грн. – загальний залишок заборгованості за наданим кредитом; 24489,71 грн. – загальний залишок заборгованості за процентами, а також судові витрати у розмірі 2621,13 грн. сплаченого судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.
Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 25 березня 2026 року.

Суддя           Ю.С. Кіцула