Справа 688/511/26 
№ 2/688/789/26 

Рішення 
іменем України

07 квітня 2026 року          м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області в складі: 
головуючої судді Березюк Н.П., 
секретаря судових засідань Кулеші Л.М., 
без участі сторін,     
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Шепетівка цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
встановив:
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі –ТОВ ФК «Кредит-Капітал») звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №2930072 від 16.09.2020 у розмірі 19680 грн та судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Позов мотивований тим, що 16.09.2020 відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Авентус Україна»договір про надання споживчого кредиту №2930072, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 6000 грн на умовах, визначених договором та зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитними коштами на умовах та в терміни, що визначені договором. ТОВ «Авентус Україна» умови кредитного договору виконало, надавши відповідачу кредитні кошти, а відповідач свої зобов`язання за договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 19680 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту 6000 грн, заборгованість за процентами 13680 грн.
21.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021, за умовами якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за вищевказаним договором. За наведених обставин, ТОВ ФК «Кредит-Капітал»просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 19680 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений в установленому порядку, в позовній заяві просив про розгляд справи у відсутності представника позивача, не заперечив проти заочного розгляду справи.
Узагальнені доводи та заперечення відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим місцем проживання та шляхом направлення судової повістки та копії позовної заяви з додатками на його електронну адресу, вказану в заяві від 17.02.2026, в якій він вказав, що 16.02.2026 отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, позов не визнає, просив направити йому копію позовної заяви. Крім того, повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи здійснювалося шляхом опублікування відповідного оголошення на офіційному сайті «Судова влада». 
Відповідач в судове засідання не з`явився, у своєму відзиві на позов просив справу розглядати у його відсутності та вказав, що позивач жодним чином з дати відступлення прав вимоги ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не вживав заходів досудового врегулювання спору, з позовною заявою та доданими до неї матеріалами він ознайомився лише 19.02.2026, після звернення до суду. До матеріалів справи додана копія досудової вимоги без детального розрахунку заборгованості і без зазначення терміну, до якого така вимога мала б на думку позивача бути виконана ним. Досудова вимога була направлена на його адресу проживання лише 20.01.2026. Крім того, вказав, що частиною 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» визначено максимальний розмір денної процентної ставки, що не може перевищувати 1%. На порушення цих вимог, договором про надання споживчого кредиту №2930072 від 16.09.2020 відповідачу встановлено знижену процентну ставку в розмірі 486,78% річних, що становить 1,33% в день. Відповідно до Графіку платежів (додаток 1 до договору) ця ставка діяла протягом 30 днів та ще 3 дні після закінчення договору. Отже, з 20.09.2020 йому проводилось нарахування стандартної процентної ставки в розмірі 695,40 % річних, що становить 1,90% в день. Позивач скориставшись його необізнаністю, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми та вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які він не міг оцінити належно. За наведених обставин, просив відмовити у задоволенні позову.
Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.
12.02.2026 позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з цим позовом, до якого долучив клопотання про витребування доказів, що містять банківську таємницю.
13.02.2026 суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача, відкрив спрощене позовне провадження та призначив справу до судового розгляду по суті на 12.03.2026, задовольнив клопотання представника позивача про витребування у АТ КБ «ПриватБанк» доказів, що містять банківську таємницю.
02.03.2026 відповідач ОСОБА_1 направив до суду відзив на позов та заяву про застосування строку позовної давності.
05.03.2026 представник позивача направив до суду відповідь на відзив, в якому вказав, що відповідно до графіку платежу (додаток №1 до договору №2930072 від 16.09.2020) дата повернення кредиту та сплати нарахованих процентів – 16.10.2020, проте відповідно до розрахунку заборгованості відповідач продовжив користуватись кредитними коштами понад встановлений договором строк, а тому нарахування процентів здійснювалось за процентною ставкою в розмірі 1,90% річних, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення, що є допустимою та погодженою істотною умовою кредитного договору. Зазначив, що сторони чітко і недвозначно визначили в умовах кредитного договору можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування, що передбачено у п. 1.5.2 договору. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Крім того, відповідачу до укладення кредитного договору було надано можливість ознайомитись із паспортом споживчого кредиту, де були відображені усі умови договору. Підписуючи кредитний договір сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, а відповідач засвідчив, що погодився на отримання у кредит коштів саме на умовах, що визначені договором. Твердження відповідача щодо невжиття позивачем заходів досудового врегулювання спору спростовуються досудовою вимогою, яку відповідачу направлено 12.01.2026 року та яку додано до позовної заяви. Також вказав, що з урахуванням «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, а також того факту, що станом на день розгляду справи термін дії воєнного стану продовжений, вважає, що позивач не пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом. 
12.03.2026 судове засідання відкладене на 07.04.2026 у зв`язку з відсутністю витребуваних судом банківських документів.
23.03.2026 до суду надійшли витребувані судом докази.
07.04.2026 сторони до суду не з`явилися. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виклад встановлених судом обставин та зміст спірних правовідносин 
Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на підставі кредитного договору, які регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України).
Суд встановив,що 16.09.2020 ОСОБА_1 уклав з ТОВ «Авентус Україна» договір про надання споживчого кредиту №2930072, підписав його електронним підписом, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора М612599, що направлений 16.09.2020 року о 12 год 33 хв на мобільний номер позичальника НОМЕР_1 . 
Відповідно до умов договору, товариство надало відповідачу кредит на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. 
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, кошти кредиту надаються ТОВ «Авентус Україна» у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, які надані відповідачем первісному кредитору з метою отримання кредиту.
Згідно з п. 2.4 договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Авентус Україна» суми кредиту за реквізитами, згідно п.п. 2.1 кредитного договору.
Підписанням кредитного договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (п. 9.8 кредитного договору), які розмішені на веб-сайті товариства. Приймаючи умови кредитного договору, відповідач підтверджує, що він повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил.
Згідно з п. 1.3, 1.4, 1.5.2 договору про надання споживчого кредиту, сума кредиту становить 6000 грн, кредит надається строком на 30 днів, тип процентної ставки - фіксована, стандартна процентна ставка становить 1,90% за кожен день від суми кредиту.
Орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення договору за стандартною ставкою складає 695,40% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту на день укладення договору за стандартною ставкою складає 9420 грн, що передбачено п.п. 1.7.2 та 1.8.2 договору.
Свої зобов`язання ТОВ «Авентус Україна» виконало, 16.09.2020 перерахувало на платіжну картку ОСОБА_1 грошові кошти за допомогою компанії ТОВ «Вей фор пей». Згідно повідомлення за вих. №6511-ВП від 16.12.2025 ТОВ «Вей фор пей», 16.09.2020 успішно перераховані кошти в сумі 6000 грн на карту № НОМЕР_2 .
Відповідно до відповіді АТ КБ «ПриватБанк» за вих. № від 20.1.0.0.0/7-260304/58330-БТ, наданої на виконання ухвали суду від 13.02.2026, на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . Згідно виписки про рух коштів по рахунку 16.09.2020 на дану платіжну картку зараховано платіж в сумі 6000 грн.
Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, вчасно кошти не повернув, тому станом на 20.04.2021 має заборгованість в розмірі 19680 грн, з яких 6000 грн заборгованість за основною сумою боргу, 13680 заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості, наявним в матеріалах справи.
21.04.2021 ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» уклали договір відступлення прав вимоги №ККАУ-21042021, у відповідності до умов якого ТОВ «Авентус Україна» передало ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Авентус Україна» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
За змістом пункту 6.2.3. цього договору права вимоги переходять до нового кредитора з моменту підписання сторонами цього договору, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованості.
Пунктом 7.2. договору факторингу визначено, що новий кредитор здійснює оплату кредиторові шляхом перерахування суми, що вказана в п. 7.1. цього договору.
Сплата таких коштів підтверджена платіжною інструкцією № 29846 від 21.04.2021 року.
За змістом акту приймання-передачі реєстру боржників від 21.04.2021 року до договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 року ТОВ «Авентус Україна» передало, а ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» прийняло реєстр боржників кредитора від 21.04.2021 року.
Згідно витягу із вказаного реєстру боржників, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 2930072 від 16.09.2020року в сумі 19680 грн.
12.01.2026 року позивач направив для ОСОБА_1 досудову вимогу за вих. №20656145 щодо виконання договірних зобов`язань, в якій вимагав негайно погасити заборгованість в розмірі 19680 грн. Дану вимогу відповідачем залишено без реагування, однак позивач вчинив всі необхідні дії для досудового урегулювання спору.
Встановлені обставини підтверджуються письмовими доказами: копією кредитного договору про надання споживчого кредиту №2930072 від 16.09.2020 з додатками, довідкою про ідентифікацію, копією договору факторингу № ККАУ-21042021 від 21.04.2021, копією витягу з реєстру боржників до договору факторингу, розрахунком заборгованості, іншими документами доданими до матеріалів справи.
Застосовані норми права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 цього Кодексу встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Відповідно до ч.2 ст.1048 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 Цивільного кодексу України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).
Відповідно до змісту ст. ст. 610, 611, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.
За змістом ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. 
Мотиви та висновки суду.
Суд встановив, що ТОВ «Авентус Україна»та ОСОБА_1 уклали договір про надання споживчого кредиту №2930072 від 16.09.2020. Договір підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора М612599, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Уклавши договір, сторони домовилися про всі істотні умови договору, а тому у них виникли взаємні права та обов`язки. ТОВ «Авентус Україна» надав відповідачу кредитні кошти на визначених договором умовах, відповідач кредитні кошти та відсотки за користування кредитними коштами не повернув.
ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 в сумі 19680 грн. Отже, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» є належним позивачем.
За наведених обставин, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №2930072 від 16.09.2020 у розмірі 19680 грн (6000 грн - тіло кредиту + 13680 грн - проценти).
Щодо тверджень відповідача, якими він заперечував розмір процентної ставки, вказавши, що вона перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, визначений ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позивач спонукав його на укладення кредитного договору на вкрай невигідних для нього умовах, суд зазначає таке.
Сторони уклали кредитний договір в електронній формі, який підписаний електронним підписом позичальника за допомогою одноразового ідентифікатора. Суд зазначає, що кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Відтак, укладення договору у запропонованій формі із запропонованими умовами, відповідало внутрішній волі відповідача ОСОБА_1 , оскільки саме він зареєструвався в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна», заповнив заявку, встановленої форми на сайті на отримання кредиту, повідомивши інформацію про власні прізвище ім`я та по батькові, дату народження, паспортні дані, податковий номер, контактні дані: адресу реєстрації та місця проживання, контактний номер мобільного телефону, номер банківської карти, обрав суму кредиту, проценти за користування кредитом, суму для виплати та строк виплати. Договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора. Без отримання смс-повідомлення з кодом одноразового ідентифікатора, кредитний договір між ТОВ «авентус Україна» та ОСОБА_1 не був би укладений. Відповідач був вільним у виборі фінансової установи для отримання кредиту, а факт отримання коштів підтверджує вільне волевиявлення на вчинення правочину.
Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникли зобов`язання по поверненню суми отриманого кредиту та сплати відповідної плати за користування кредитом. Сторони погодили умови кредитування, в тому числі розмір процентної ставки.
Відповідно до правового висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-383/2010 стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 доповнено ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» частиною 5, згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. Цей закон набрав чинності 24.12.2023. При цьому, кредитний договір ОСОБА_1 уклав 16.09.2020, тобто до внесення вищевказаних змін до Закону України «Про споживче кредитування».
Крім того, 02.03.2026 відповідач ОСОБА_1 направив до суду заяву про застосування строку позовної давності, вказавши, що позивач звернувшись до суду з позовом 12.01.2026 пропустив трирічний строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову. Суд вважає за необхідне відмовити відповідачу ОСОБА_1 в задоволенні цієї заяви з наступних підстав.
Статтею 256 ЦК України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України).
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено ст.263 та 264 ЦК України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби Covid-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02.04.2020.
У зв`язку з цим, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02.04.2020 Законом України №540-ІХ.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24.00 год 30.06.2023 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.20223 №651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби Covid-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02.04.2020 до 30.06.2023.
Поряд із цим Указом Президента України від 24.02.2022№ 64/2022«Про введення воєнного станув Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15.03.2022 №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк його дії. Закон №2102-IX набрав чинності 17.03.2022.
Надалі Законом України від 08.11.2023 № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30.01.2024.
Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності від 14.05.2025 № 4434-IX, який набрав чинності 04.09.2025 пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився до 04.09.2025.
Враховуючи вищевикладене, з 02.04.2020 діяв механізм продовження позовної давності на строк дії карантину (п. 12 розд. «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону №540-ІХ), який тривав до 30.06.2023, а з 17.03.2022 - також продовження на строк дії воєнного стану (п.19 у редакції Закону №2120-ІХ) до 29.01.2024. Надалі з 30.01.2024 до 04.09.2025 перебіг позовної давності був зупинений (нова редакція п. 19 Закон №34450-ІХ), а з 04.09.2025 зазначений пункт виключено (Закон №4434-ІХ), що поновило перебіг строків.
Зазначені висновки відповідають тим, що наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 у справі № 903/602/24.
Договір укладено 16.09.2020, позов подано до суду 12.02.2026. За таких обставин загальний трирічний строк звернення до суду не сплинув, а доводи відповідача про його пропуск є необґрунтованими та відхиляються судом.
Розподіл судових витрат.
Відповідно до положень ч.1, п.п.1, 2 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За наведених обставин, судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 2662,40 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
При визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги норми ч.ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на професійну правничу допомогу з: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавенц проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Великої Палати від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц наголошено на тому, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Отже, при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)
У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, розмір яких позивачем підтверджено договором про надання правової (правничої) допомоги №0107 від 01.07.2025, актом наданих послуг №1163 від 12.01.2026, детальним описом наданих послуг від 12.01.2026, суд виходить з того, що розмір витрат на професійну правничу допомогу в даній малозначній справі в сумі 8000 грн. не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, обсягом наданих ним послуг та виконаних робіт, ціною позову, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що витрати на правничу допомогу мають становити 3000 грн., які слід стягнути з відповідача.
Керуючись ст.ст. 141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 289, 352, 354 ЦПК України, суд 
ухвалив:
позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити. 
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №2930072 від 16.09.2020 у розмірі 19680 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят) грн., яка складається із: 6000 грн. – простроченої заборгованості за тілом кредиту; 13680 грн. – прострочена заборгованості за відсотками.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судовий збір в розмірі 2662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, буд.1, корпус 28, ЄДРПОУ 35234236; 
відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований в АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 . 
Повний текст рішення складений 07.04.2026.

Суддя:        Неоніла БЕРЕЗЮК