Справа № 372/5100/25 
Провадження 2-279/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Сташків Т.Г.,
при секретарі судового засідання Таценка Д.М.,
за участю:
представника позивача Хитрової Л.В.,
представника відповідача – адвоката Красківського В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення три проценти річних, 

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2025 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних та сплаченого при поданні цього позову судового збору в розмірі 3 176,52 грн.
На обґрунтування позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» зазначило, що 24.07.2007 року ОСОБА_1 (відповідач, боржник) та ВАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк» (позивач, банк) уклали кредитний договір № КІQ0GА00000063 (далі – Кредитний договір).
За умовами Кредитного договору Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 60 000,00 доларів США на споживчі потреби та 6 340,00 доларів США на сплату майбутніх страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,2% щомісячної комісії від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 24.07.2017 року.
Відповідно до Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 954,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами кредитного договору.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24.07.2007 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № KIQ0GA00000063. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29, 20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 383 800,00 грн. 
ОСОБА_1 порушив грошове зобов`язання, передбачене Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.
У зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором Позивач був вимушеним звернутися до суду для захисту своїх прав.
16 січня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська ухвалив рішення у справі № 0417/2-803/2012, яким позовні вимоги Банку до ОСОБА_1 задовольнив, стягнув заборгованість у розмірі 89 602,68 доларів США, нараховану станом на 19.08.2011 року та яка складається з наступного: 54 854,66 доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 18 029,39 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 016,15 доларів США - заборгованість за комісією за користування кредитом; 9 429,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,37 доларів США - штраф (фіксована частина) та 2 466,50 доларів США - штраф (процентна складова).
26.01.2012 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська у справі № 0417/2-803/2012 набрало законної сили. Рішення сторонами не оскаржувалось.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 23.05.2025 року виправлено описку в резолютивній частині рішення Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року, а саме замість 89 602,68 грн вказано 89 602,68 доларів США.
Вказані обставини підтверджуються Кредитним договором та встановлені судовим рішенням у справі № 0417/2-803/2012. Копії кредитного договору та рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2012 року додано до позовної заяви
Стягнута рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року сума кредитної заборгованості була частково погашена, в розмірі 18 383,00 доларів США, за рахунок реалізації предмета іпотеки. 
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.04.2014 року (справа № 372/6286/13) було частково задоволено позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та виселення. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року, в розмірі 161 860,92 доларів США, що за курсом НБУ від 04.12.2013 року складає 1 293 268,77 грн звернено стягнення на квартиру загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В задоволенні решти позовних вимог (виселення) відмовлено.
На підставі вказаного судового рішення 07.04.2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Каримовою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 1043.
Згідно з випискою за рахунком № НОМЕР_1 , відкритим для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063, вбачається, що 22.06.2016 року на вказаний рахунок зараховано кошти на погашення боргу в сумі 457 599,89 грн, що еквівалентно 18 383,00 доларів США.
Вказане також підтверджується меморіальним ордером від 22.06.2016 року.
Отже, саме з метою погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року, стягнутої рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року, Банк вчинив дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, які мали наслідком погашення частини заборгованості за кредитом в розмірі 18 383,00 доларів США.
У подальшому Відповідач не здійснив жодних дій, направлених на погашення заборгованості за кредитом та на виконання судового рішення, що підтверджується випискою за рахунком № НОМЕР_1 , відкритим для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року.
Отже, на час звернення до суду з цим позовом рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року залишається не виконаним, тобто має місце прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке триває.
Залишок непогашеної суми заборгованості за кредитом становить 71 219,68 доларі: США (89 602,68 доларів США стягнених за рішенням суду – 18 383,00 доларів США, погашених за рахунок реалізації предмета іпотеки).
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір проценті не встановлений договором або законом.
Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12- 302гс18).
Таким чином, з ухваленням рішення суду про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, Позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Ураховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних від залишку суми боргу в розмірі 71 219, доларів США, стягнутого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року за період 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, що становить 6 415,63 долари США. 
Ухвалою судді Обухівського районного суду Київської області від 28 жовтня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено у справі підготовче судове засідання.
17 грудня 2025 року до суду надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву АТ КБ «ПриватБанк», поданий представником ОСОБА_1 – адвокатом Красківським В.П., у якому відповідач просить відмовити АТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову до нього, а всі понесені ним судові витрати покласти на позивача. 
Обґрунтовуючи свою позицію, ОСОБА_1 зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» у рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року, укладеним між банком та ОСОБА_1 , звернуло стягнення в позасудовому порядку на передане в іпотеку майно шляхом укладення 07.04.2016 року від імені ОСОБА_1 з ТОВ «Естейт Селлінг» договору купівлі-продажу переданої в іпотеку квартири, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.02.2022 року у справі № 761/36873/18, постанова Верховного Суду від 03.08.2022 року № 756/10266/15) припиняє всі зобов`язання боржника за кредитним договором. 

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 стверджує, що його зобов`язання за кредитним договором припинилось 07.04.2016 року і всі наступні вимоги до нього за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року є недійсними.
До відзиву на позов лозовий додав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу та становлять 16 000,00 грн.
30 грудня 2025 року до суду надійшла відповідь АТ КБ «ПриватБанк» на відзив ОСОБА_1 , в якій банк зазначає, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2012 року у справі № 0417/2-803/2012 з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року у розмірі 89 602,68 доларів США, нараховану станом на 19.08.2011 року, яка складається з 54 854,66 доларів США заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 18 029,39 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 016,15 доларів США заборгованості за комісією за користування кредитом; 9 429,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,37 доларів США штрафу (фіксована частина) та 2 466,50 доларів США штрафу (процентна складова).
У зв`язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 рішення суду від 16.01.2012 року, банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та виселення, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.04.2014 року частково задоволений. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року, в розмірі 161 860,92 доларів США, що за курсом НБУ від 04.12.2013 року складає 1 293 268,77 грн звернено стягнення на квартиру загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В задоволенні решти позовних вимог (виселення) відмовлено. 
На підставі вказаного судового рішення 07.04.2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Каримовою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 1043.
Отже, питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки було вирішено в судовому порядку, а не як стверджує відповідач у відзиві на позов – у позасудовому порядку, що не позбавляє банк права пред`являти до відповідача вимову про стягнення трьох процентів річних від простроченої суми за весь період прострочення, як це передбачено ст. 625 ЦК України.
Банк просить позовні вимоги до ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі, стягнути з відповідача на користь банку 6 415,63 доларів США та сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 3 176,52 грн.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 22 січня 2026 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області.
23 лютого 2026 року представник відповідача – адвокат Красківський В.П. звернувся до суду із заявою про застосування строку позовної давності, у якій просив застосувати наслідки спливу строку позовної давності до вимог про стягнення 3 проценті річних від залишку суми боргу в розмірі 71 219, доларів США, стягнутого рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року, за період 23.02.2019 року до 23.02.2022 року, що становить 6 415,63 долари США та відмовити у позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 з цих підстав.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторін у справі, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
24.07.2007 року ОСОБА_1 (відповідач, боржник) та ВАТ КБ «ПриватБанк» (в подальшому назву змінено на АТ КБ «ПриватБанк» (позивач, банк) уклали кредитний договір № КІQ0GА00000063 (далі – Кредитний договір).
За умовами Кредитного договору Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у розмірі 60 000,00 доларів США на споживчі потреби та 6 340,00 доларів США на сплату майбутніх страхових платежів зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та 0,2% щомісячної комісії від суми виданого кредиту з кінцевим терміном повернення 24.07.2017 року.
Відповідно до Кредитного договору, погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: щомісяця в період сплати Відповідач повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в розмірі 954,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інші витрати згідно з умовами кредитного договору.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24.07.2007 року між банком та відповідачем укладено договір іпотеки № KIQ0GA00000063. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29, 20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 383 800,00 грн. 
ОСОБА_1 порушив грошове зобов`язання, передбачене Кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.
У зв`язку з порушенням Відповідачем зобов`язань за Кредитним договором Позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за кредитним договором.
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2012 року у справі № 0417/2-803/2012 з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року у розмірі 89 602,68 доларів США, нараховану станом на 19.08.2011 року, яка складається з 54 854,66 доларів США заборгованості за кредитом (тіло кредиту); 18 029,39 доларів США заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 016,15 доларів США заборгованості за комісією за користування кредитом; 9 429,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 31,37 доларів США штрафу (фіксована частина) та 2 466,50 доларів США штрафу (процентна складова).
У зв`язку з тривалим невиконанням ОСОБА_1 рішення суду від 16.01.2012 року, банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, та виселення, який рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.04.2014 року частково задоволений. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року, в розмірі 161 860,92 доларів США, що за курсом НБУ від 04.12.2013 року складає 1 293 268,77 грн звернено стягнення на квартиру загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року) ПАТ КБ «ПриватБанк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570) з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. В задоволенні решти позовних вимог (виселення) відмовлено. 
На підставі вказаного судового рішення 07.04.2016 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» було укладено договір купівлі-продажу квартири загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Каримовою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 1043.
Згідно з випискою за рахунком № НОМЕР_1 , відкритим для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063, вбачається, що 22.06.2016 року на вказаний рахунок зараховано кошти на погашення боргу в сумі 457 599,89 грн, що еквівалентно 18 383,00 доларів США.
Вказане також підтверджується меморіальним ордером від 22.06.2016 року.
Отже, саме з метою погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року, стягнутої рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року, Банк вчинив дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, які мали наслідком погашення частини заборгованості за кредитом в розмірі 18 383,00 доларів США.
У подальшому Відповідач не здійснив жодних дій, направлених на погашення заборгованості за кредитом та на виконання судового рішення, що підтверджується випискою за рахунком № НОМЕР_1 , відкритим для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року.
Отже, на час звернення до суду з цим позовом рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року залишається не виконаним, тобто має місце прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке триває.
Залишок непогашеної суми заборгованості за кредитом становить 71 219,68 доларі: США (89 602,68 доларів США стягнених за рішенням суду – 18 383,00 доларів США, погашених за рахунок реалізації предмета іпотеки).
Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. ц
Зобов язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Положеннями статті 611 ЦК України передбачено те, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з ч. 5 ст. 124, п. 9 ст. 129 Конституції України судові рішенню ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. До основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державна влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
За своєю правовою природою судове рішення є засобом захисту прав або інтересів фізичних та юридичних осіб.
Положення статті 11 ЦК передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Тобто, відповідно до положень статті 11 ЦК рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, встановлених актами цивільної законодавства, - за наявності прямої вказівки про це в законі.
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникла з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує таке зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законне сили рішенням суду.
Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір проценті не встановлений договором або законом.
Формулювання статті 625 ЦК України орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому три процента річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три процента річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів Внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14- 154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12- 302гс18).
Таким чином, з ухваленням рішення суду про стягнення боргу зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитом не припинилося та триватиме до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання у повному обсязі. Відтак, Позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.
Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.   Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України), а тому зобов`язання Відповідача зі сплати суми боргу триває, оскільки не виконано останнім.
Вказана позиція узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.
За змістом ч. 2 статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних та індексу інфляції входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. .

Проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, за своєю природою є відшкодуванням кредитору понесених втрат за несвоєчасне повернення грошових коштів. Тобто, це є гарантією для кредитора у вигляді настання певних негативних правових наслідків для боржника через неналежне виконання ним узятих за договором зобов`язань.
Отже, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді трьох процентів річних та індексу інфляції не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.
Враховуючи те, що Відповідач не виконує свого обов`язку щодо виконання рішення суду, яким з нього було стягнено заборгованість за кредитним договором, суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача трьох процентів річних від залишку суми боргу в розмірі 71 219, доларів США (89 602,68 доларів США, стягнутих за рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16.01.2012 року, – 18 383,00 доларів США, погашених за рахунок реалізації предмета іпотеки) за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, в сумі 6 415,63 доларів США підлягають задоволенню.
При цьому суд не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 , викладені у відзиві на позов, про те, що його зобов`язання за кредитним договором припинилось 07.04.2016 року і всі наступні вимоги до нього за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року є недійсними, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» скористалось своїм правом на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, що згідно з усталеною практикою Верховного Суду припиняє всі зобов`язання боржника за кредитним договором, оскільки такі доводи спростовуються встановленими у справі обставинами, а саме тим, що звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру загальною площею 52,50 м2, житловою площею 29,20 м2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відбулось за рішенням Обухівського районного суду Київської області від 07.04.2014 року, вже на підставі якого між АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Естейт Селлінг» і було укладено договір купівлі-продажу належної ОСОБА_1 квартири, якою було забезпечено зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № KIQ0GA00000063 від 24.07.2007 року.
Щодо заяви ОСОБА_1 , поданої адвокатом Красківським В.П., про застосування до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення трьох процентів річних від залишку суми боргу в розмірі 71 219, доларів США за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року строку позовної давності необхідно зазначити таке. 
Як вже зазначалось вище, позивач має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення.

Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу).
Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Вирішуючи питання щодо дотримання позивачем строків позовної давності слід зазначити, що згідно з пунктом 12 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувались на строк дії такого карантину.
З метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 11 березня 2020 року до 30 червня 2023 року в Україні діяли карантинні обмеження, які встановлювались та продовжувались Постановами Кабінету Міністрів України. 
Отже, враховуючи викладене, необхідно дійти висновку, що банком не порушено строки звернення до суду з вимогою про стягнення трьох процентів річних за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.
Оскільки позов задоволено в повному обсязі, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений при поданні позову судовий збір у розмірі 3 176,52 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 79, 81, 89, 141, 258-268, 352-355 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення трьох процентів річних, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» три проценти річних за невиконання простроченого грошового зобов`язання у розмірі 6 415,63 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 176,52 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Т.Г. Сташків