МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 березня 2026 р. 	№ 400/7219/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідачів	1. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,  2. Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, 	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 13.06.2025 №143150021781, зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідача 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі – відповідач 2), в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.06.2025 №143150021781 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.12.1992р. по 14.01.1994р., з 04.03.1994р. по 21.06.1995р., з 01.07.1995р. по 03.09.1995р., з 01.11.1995р. по 17.04.2000р., з 11.01.2001р. по 29.04.2004р., з 30.04.2004р. по 07.11.2004р., з 07.10.2014р. по 24.03.2017р. та призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, починаючи з 06.06.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач 06.06.2025 року звернулася до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років на підставі пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", однак, рішенням ГУ ПФУ в Івано-Франківській області від 13.06.2025 №143150021781 позивачу відмовлено у призначенні оскільки згідно із списками професій і посад, що затверджені постановою КМУ №583 від 12.10.1992 посада оператора механізованої гірки відсутня. Позивач пояснює, що у зв`язку із прийняттям Конституційним Судом рішення №2-р/2019 від 04.06.2019 по справі №1-13/2018 (1844/16, 3011/16) втратили чинність положення, які були визнані неконституційними, зокрема Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 №213-VIII, тому чинними є положення пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції від 09.12.2012. Вважає, що має право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 04 червня 2019 року № 2-р/2019. Також, зазначила, що оператор механізованої гірки та Оператор сортувальної гірки на залізницях відповідно до Національного класифікатора професій України ДК 003:2010, обидві професії — "оператор механізованої гірки" та "оператор сортувальної гірки" — належать до однієї групи професій: Код професії: 8240.2 та назва професії: Оператор пультів керування та устаткування на переробленні, перекачуванні та подачі. 
Ухвалою від 10.07.2025 року суд відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання. 
Від відповідача 1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що 06.06.2025 року позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано заяву про призначення пенсії за вислугу років. 13.06.2025 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянуто заяву від 06.06.2025 та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150021781 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років. На день подання заяви про призначення пенсії вік Позивача становить 55 років 03 місяці 08 днів. Страхування страховий стаж позивача склав 37 років 06 місяців 01 день, спеціальний стаж не визначено. До спеціального стажу не зараховано період роботи на підставі довідки від 04.06.2025 №7, оскільки згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі — Постанова № 583) посада оператора механізованої гірки відсутня. Відтак, позивачу правомірно відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю у Позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Від відповідача 2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначив, що спірним рішенням відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років, у зв`язку із відсутністю у Позивача необхідного спеціального стажу для призначення пенсії за вислугу років. До спеціального стажу не зараховано період роботи на підставі довідки від 04.06.2025 №7, оскільки згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі — Постанова № 583) посада оператора механізованої гірки відсутня. Рішення вважає правомірним.
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження на підставі наявних матеріалах.
Вирішуючи спір між сторонами, суд виходить з наступного. 
06.06.2025 року позивачем до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області подано заяву про призначення пенсії за вислугу років.
13.06.2025 року за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області розглянуто заяву від 06.06.2025 року та додані до неї документи та прийнято рішення № 143150021781 про відмову в призначенні пенсії за вислугу років.
Зі змісту рішення вбачається, що на день подання заяви про призначення пенсії вік Позивача становить 55 років 03 місяці 08 днів. На підставі доданих до заяви про призначення пенсії документів та даних, наявних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування страховий стаж Позивача склав 37 років 06 місяців 01 день. Спеціальний стаж не визначено. До спеціального стажу не зараховано період роботи на підставі довідки від 04.06.2025 №7, оскільки згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі — Постанова № 583) посада оператора механізованої гірки відсутня.
Вважаючи протиправним рішення відповідача 2, позивач вернулась до суду з даним позовом. 
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05 листопада 1991 року №1788-XII "Про пенсійне забезпечення" (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09 липня 2003 року №1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Закон №1058-ІV), іншими законами і нормативно-правовими актами та міжнародними договорами (угодами), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення.
Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" (далі - Закон №213-VIII) статтю 55 Закону №1788-ХІІ викладено в такій редакції.
"Стаття 55. Окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років
Право на пенсію за вислугу років мають:
а) робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, - після досягнення 55 років і при стажі роботи:
для чоловіків - не менше 30 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначеній роботі;
для жінок - не менше 25 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
За відсутності стажу роботи, встановленого абзацами другим і третім цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року право на пенсію за вислугу років надається за наявності стажу роботи, встановленого абзацами п`ятнадцятим - двадцять третім пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають жінки 1970 року народження і старші після досягнення ними віку, встановленого абзацами третім - тринадцятим пункту "б" частини першої статті 13 цього Закону;...".
04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту "а" статті 54, статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 р. № 213-VIII, "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 24.12.2015 № 911-VIII.
Однак, до внесення змін до Закону №213-VIII пункт "а" ст. 55 Закону №1788-ХІІ також містив вимогу щодо пільгового стажу жінок при досягненні 50 років - не менше 10 років на роботах, зокрема, що безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах.
Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" (далі - Закон №2148-VIII, набрав чинності 11 жовтня 2017 року) доповнено пунктом 2-1 розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачених статтями 52, 54 та 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно пункту 16 Закону розділу XV Прикінцеві положення №1058-IV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом, закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій" мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Відмовляючи у призначенні позивачу пенсії за вислугу років відповідно до п. "а" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 №1788-XII відповідач в оскаржуваному рішенні посилається на редакцію статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", якою передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники після досягнення 55 років.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 2-р/2019 з одного боку, та Законом № 1058-ІV з іншого в частині обмеження права на пільговий стаж, здобутий після 11 жовтня 2017 року.
При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя статті 22 Конституції України).
У Рішенні від 22 травня 2018 року № 5-р/2018 Конституційний Суд України зазначив, що "положення частини третьої статті 22 Конституції України необхідно розуміти так, що при ухваленні нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих конституційних прав і свобод людини, якщо таке звуження призводить до порушення їх сутності" (абзац десятий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини).
Конституційний Суд України зазначає, що до основних обов`язків держави належить забезпечення реалізації громадянами соціальних, культурних та економічних прав; гарантування державою конституційного права на соціальний захист є однією з необхідних умов існування особи і суспільства; рівень соціального забезпечення в державі має відповідати потребам громадян, що сприятиме соціальній стабільності, забезпечуватиме соціальну справедливість та довіру до держави. Гарантування державою цих прав, у тому числі права на пенсійне забезпечення як складової конституційного права на соціальний захист, має здійснюватися на основі Конституції України та у спосіб, що відповідає їй.
Одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної" (абзац шостий підпункту 4.3 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 27.02.2018 № 1-р/2018).
Юридична визначеність є ключовою у питанні розуміння верховенства права; держава зобов`язана дотримуватися та застосовувати у прогнозований і послідовний спосіб ті закони, які вона ввела в дію; юридична визначеність передбачає, що норми права повинні бути зрозумілими і точними, а також спрямованими на забезпечення постійної прогнозованості ситуацій і правових відносин; юридична визначеність означає також, що необхідно у цілому дотримуватися зобов`язань або обіцянок, які взяла на себе держава перед людьми (поняття „легітимні очікування") (Доповідь „Верховенство права", схвалена Європейською Комісією „За демократію через право" (Венеційською Комісією) на 86-му пленарному засіданні 25-26 березня 2011 року).
Принцип юридичної визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності норм права, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності (абзац шостий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 20 грудня 2017 року № 2-р/2017).
Відтак, суд вважає, що, обмежуючи пунктом 2.1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV врахування спеціального стажу, здобутого після 11.10.2017 для набуття права на призначення пенсії за вислугою років, є порушенням принципу юридичної визначеності та верховенства права.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 06.11.2023 у справі №240/24/21.
За позицією Великої Палати Верховного Суду, сформованою в постанові від 3 листопада 2021 року у зразковій справі № 360/3611/20 за подібних правовідносин:
«Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу «якості закону», передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду також не погоджується з посиланням скаржника на абзац другий пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону №1058-IV, відповідно до якого положення Закону №1788-ХІІ застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом №2148-VІІІ мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії. На думку скаржника, це положення свідчить про обмеження сфери застосування Закону № 1788-ХІІ відносинами, про які йдеться в цьому пункті. Велика Палата Верховного Суду вважає, що якби таким був намір законодавця, то він мав би виключити із Закону №1788-ХІІ всі інші положення, чого зроблено не було.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV».
За такого правового регулювання, з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду у зразковій справі № 360/3611/20, суд дійшов висновку у цій справі застосуванню підлягають саме норми Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення №2-р/2019, а отже, право на пенсію за вислугу років мають: робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих в технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи, зокрема, жінки - після досягнення 50 років і при загальному стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначеній роботі.
На час звернення позивача до відповідача із заявою про призначення пенсії за вислугу років (06.06.2025), позивач досягла 55 років, а отже досягла віку 50 років, який дає право на призначення пенсії на підставі пункту "а" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". 
Підставою для відмови у призначенні пенсії за вислугу років, стало, не зарахування до спеціального стажу не зараховано період роботи на підставі довідки від 04.06.2025 №7 через те, що згідно Списку професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 583 (далі — Постанова № 583) посада оператора механізованої гірки відсутня. У відзиві, відповідач 1 також зазначив, що для підтвердження наявності у особи спеціального стажу до органів Пенсійного фонду України необхідно надати належно оформлену трудову книжку або довідку за формою, встановленою додатком № 5 Порядку № 637. 
Статтею 62 Закону №1788-XII визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 /далі - Порядок № 637/, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Документи можуть бути подані в електронному вигляді з накладенням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. Документи, визначені цим Порядком, є підставою для внесення відомостей до частини персональної електронної облікової картки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, що відображає трудову діяльність застрахованої особи, в тому числі за період до 1 січня 2004 року.
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
З аналізу наведених норм слідує, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, а у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Записами трудової книжки позивача підтверджено, що у періоди роботи з 14.12.1992р. по 14.01.1994р., з 04.03.1994р. по 21.06.1995р., з 01.07.1995р. по 03.09.1995р., з 01.11.1995р. по 17.04.2000р., з 11.01.2001р. по 29.04.2004р., з 30.04.2004р. по 07.11.2004р., з 07.10.2014р. по 24.03.2017р. позивач працювала на посадах оператора механізованої гірки та чергового на залізничній станції Миколаїв, а також довідкою від 04.06.2025 року № 7 підтверджено, що у зазначений період позивач працювала на посадах оператора механізованої гірки та чергового на залізничній станції Миколаїв та виконувала роботи, які безпосередньо здійснюють і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року №583 затверджено Список професій і посад робітників локомотивних бригад і окремих категорій працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та в метрополітенах і користуються правом на пенсію за вислугу років.
До вказаного списку включено посади, зокрема: чергові та оператори сортувальних гірок на станціях позакласних і 1 класу.
При цьому, оператор механізованої гірки та Оператор сортувальної гірки на залізницях відповідно до Національного класифікатора професій України ДК 003:2010, обидві професії — "оператор механізованої гірки" та "оператор сортувальної гірки" — належать до однієї групи професій: Код професії: 8240.2 та назва професії: Оператор пультів керування та устаткування на переробленні, перекачуванні та подачі. 
Отже, доводи відповідачів про те, що період роботи з 14.12.1992р. по 14.01.1994р., з 04.03.1994р. по 21.06.1995р., з 01.07.1995р. по 03.09.1995р., з 01.11.1995р. по 17.04.2000р., з 11.01.2001р. по 29.04.2004р., з 30.04.2004р. по 07.11.2004р., з 07.10.2014р. по 24.03.2017р. оператором механізованої гірки не підлягає зарахуванню до стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років згідно статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є помилковими.
Зважаючи на встановлені обставини справи та наведені вище норми права, якими врегульовані спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
При цьому, суд звертає увагу, що помилковим є твердження позивача, що дії стосовно зарахування до страхового стажу мають бути здійснені Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, з огляду на наступне.
Пунктом 4.2 розділу ІV Приймання, оформлення і розгляд документів Порядку №22-1 передбачено, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію.
Після реєстрації заяви позивача та сканування копій наданих документів засобами програмного забезпечення, органом, що розглядає заяву, згідно принципу екстериторіальності, було визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області.
Згідно з вимогами пункту 4.3 розділу ІV Порядку №22-1 рішення за результатами розгляду заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи.
Рішення за результатами розгляду заяви та поданих документів органом, що призначає пенсію, приймається не пізніше 10 днів після надходження заяви.
Відповідно до абзацу другого пункту 4.7 розділу ІV Порядку №22-1 орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації підприємства, установи, організації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.
Згідно з пунктом 4.10 розділу ІV Порядку №22-1 після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, а після призначення пенсії електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області не здійснювало розгляд заяви позивача, не приймало рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому відсутні правові та фактичні підстави для задоволення щодо неї позовних вимог.
Суд вважає, що Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, яке прийняло рішення про відмову в призначенні пенсії позивачу, є уповноваженим органом, який має право зарахувати до страхового стажу, приймати рішення щодо призначення позивачу пенсії за віком, а прийнявши таке рішення, має передати електронну пенсійну справу засобами програмного забезпечення до Головного управління Пенсійного фонду в Миколаївській області за місцем проживання особи для здійснення виплати пенсії.
Таким чином, необхідно зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати період роботи з 14.12.1992р. по 14.01.1994р., з 04.03.1994р. по 21.06.1995р., з 01.07.1995р. по 03.09.1995р., з 01.11.1995р. по 17.04.2000р., з 11.01.2001р. по 29.04.2004р., з 30.04.2004р. по 07.11.2004р., з 07.10.2014р. по 24.03.2017р. до спеціального стажу позивача та повторно розглянути заяву від 06.06.2025 року про призначення пенсії за віком.
При цьому, вимога призначити та виплачувати позивачу пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ, починаючи з 06.06.2025 року є передчасною і задоволенню не підлягає.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) та Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018, код ЄДРПОУ 20551088) – задовольнити частково. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 13.06.2025 року № 143150021781 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 за вислугу років відповідно до пункту «а» частини першої статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ. 
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 періоди роботи з 14.12.1992 року по 14.01.1994 року, з 04.03.1994 року по 21.06.1995 ркоу, з 01.07.1995 року по 03.09.1995 року, з 01.11.1995 року по 17.04.2000 року, з 11.01.2001 року по 29.04.2004 ркоу, з 30.04.2004 року по 07.11.2004 року, з 07.10.2014 року по 24.03.2017 року, та повторно розглянути заяву від 06.06.2025 року.
4. В решті позовних вимог – відмовити.
5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 968,96 грн (дев`ятсот шістдесят вісім гривень 96 копійок).  

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 16.03.2026 року.

Суддя О.В. Малих