ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

24 лютого 2026 року	Справа №160/31082/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Горбалінського В.В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» (49000, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 58, код ЄДРПОУ 32233161) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, код ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

УСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій позивач просить: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від форми «С» №0396140709 від 10.07.2025 року, в частині нарахування штрафних санкцій (пені) Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» у розмірі 377 593,28 грн. за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операцій за зовнішньоекономічним контрактом №264 від 16.12.2021 року.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що під час проведення документальної позапланової перевірки контролюючий орган безпідставно не врахував форс - мажорні обставини (Сертифікату Херсонської ТПП); з огляду на це в акті № 2448/04-36-07-09/32233161 від 29.05.2025 РОКУ контролюючий орган зробив помилковий висновок про порушення ТОВ «Нафтосервіс» ч.3 ст. 13 ЗУ "Про валюту і валютні операції" за період з 06.01.2023 року по 30.01.2023 року, під час виконання зовнішньоекономічного контракту №264 від 16.12.2021 року.
03.11.2025 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
19.11.2025 року представником відповідача надано до суду письмовий відзив на позов, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись на те, що перевіркою встановлено порушення ч.3 ст.13 Закону України «Про валюту і валютні операції» від 21.06.2018 №2473-VIII при виконанні умов зовнішньоекономічного контракту від 16.12.2021 №264, укладеного ТОВ «Нафтосервіс» (Україна) з нерезидентом фірми «Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG» (Австрія), в частині не своєчасного отримання повернутих нерезидентом валютних коштів, за що згідно з ч.5 ст. 13 Закону України №2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД.
Дослідивши повно і всебічно письмові докази, які містяться в матеріалах справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позову, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» (код ЄДРПОУ 32233161) зареєстровано в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, дата запису: 29.10.2002 року, номер запису: 12241200000015013, перебуває на податковому обліку в Головному управлінні ДПС Дніпропетровській області. 
Основним видом діяльності за КВЕД є: 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля.
На підставі направлення від 08.05.2025 №5128, виданого ГУ ДПС у Дніпропетровській області, відповідно до пп.19 1.1.4 п.19 1.1 ст.19 1, пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1, п.78.1 ст.78, п.82.2 ст.82, Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VІ (із змінами і доповненнями), у зв`язку з отриманням податкової інформації від Національного банку України від 20.02.2023 №25-0008/42/ДСК, від 23.10.2023 №25- 0008/249/ДСК, від 24.11.2023 №25-0008/87068/БТ, від 18.08.2024 №25-0008/62803/БТ, від 18.09.2024 №25-0005/71240, від 18.11.2024 №25-0005/87168 про порушення ТОВ «Нафтосервіс» валютного законодавства, на підставі наказу від 07.05.2025 №3027-п посадовою особою контролюючого органу проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «Нафтосервіс» з питань дотримання вимог валютного законодавства України за період з 16.12.2021 по 15.05.2025 при виконанні зовнішньоекономічних контрактів від 16.12.2021 № 264, від 06.12.2022 №316, від 17.02.2023 №325, від 23.02.2023 № ZBH 7, від 28.12.2023 №250, від 06.02.2024 №360.
29.05.2025 року за результатами перевірки складено Акт документарної позапланової виїзної перевірки № 2448/04-36-07-09/32233161.
Перевіркою встановленні такі порушення ТОВ «Нафтосервіс»:
- порушення ч.3 ст.13 Закону України №2473-VIII при виконанні умов зовнішньоекономічних контрактів від 16.12.2021 № 264, від 06.12.2022 №316, від 17.02.2023 №325, від 23.02.2023 № ZBH 7, від 28.12.2023 №250, від 06.02.2024 №360 у періоді з 16.12.2021 по 15.05.2025, укладеного ТОВ «Нафтосервіс» (Україна) з нерезидентом фірмою «Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG» (Австрія), в частині не своєчасного отримання товару та повернутих нерезидентом валютних коштів, за що згідно з ч.5 ст. 13 Закону України №2473-VIII нараховується пеня за порушення термінів розрахунків в сфері ЗЕД. 
На підставі висновків акту перевірки № 2448/04-36-07-09/32233161 від 29.05.2025 прийнято податкове повідомлення-рішення форми «С» № 0396140709 від 10.07.2025 року.
При цьому, позивач зазначає, що податкове повідомлення-рішення форми «С» №0396140709 від 10.07.2025 року є протиправним саме в частині нарахування пені за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операцій до ТОВ «НАФТОСЕРВІС» за зовнішньоекономічним контрактом № 264 від 16.12.2021 року у розмірі 377 593,28 грн. 
Відтак, предметом розгляду даної адміністративної справи є правомірність податкового повідомлень-рішень №0396140709 від 10.07.2025 року, в частині нарахування пені у розмірі 377 593,28 грн. 
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ, встановлення відповідальності за порушення ними валютного законодавства визначені Законом №2473-VIII.
Як встановлено частинами першою, другою статті 3 Закону №2473-VIII, відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону. Питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
За приписами статті 1 цього Закону терміни вживаються в такому значенні: валютна операція - операція, що має хоча б одну з таких ознак: а) операція, пов`язана з переходом права власності на валютні цінності та (або) права вимоги і пов`язаних з цим зобов`язань, предметом яких є валютні цінності, між резидентами, нерезидентами, а також резидентами і нерезидентами, крім операцій, що здійснюються між резидентами, якщо такими валютними цінностями є національна валюта; б) торгівля валютними цінностями; в) транскордонний переказ валютних цінностей та транскордонне переміщення валютних цінностей (пункт 1); валютний нагляд - система заходів, спрямованих на забезпечення дотримання суб`єктами валютних операцій і уповноваженими установами валютного законодавства (пункт 3).
Закріплені у статті 4 Закону №2473-VIII гарантії свободи здійснення валютних операцій передбачають здійснення валютних операцій без обмежень відповідно до законодавства України, крім випадків, встановлених законами України, що регулюють відносини у сферах забезпечення національної безпеки, запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму чи фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, виконання взятих Україною зобов`язань за міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також випадків запровадження Національним банком України відповідно до цього Закону заходів захисту. Свобода здійснення валютних операцій забезпечується шляхом дотримання принципів валютного регулювання, встановлених цим Законом (частини перша, друга названої статті).
Відповідно до приписів частини першої статті 13 Закону №2473-VIII, Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів (частина перша). Національний банк України має право встановлювати винятки та (або) особливості запровадження цього заходу захисту для окремих товарів та (або) галузей економіки за поданням Кабінету Міністрів України
Частиною третьою статті 13 цього Закону передбачено, що у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
За окремими операціями з експорту та імпорту товарів граничні строки розрахунків, встановлені Національним банком України, можуть бути подовжені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі висновку (абзац четвертий статті 4 Закону №2473-VIII).
Національний банк України на виконання, зокрема, положень статті 13 Закону №2473-VIII постановою Правління від 02 січня 2019 року №5 затвердив Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (Положення №5).
Пунктом 21 розділу II Положення №5 встановлено, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
Згідно з пунктом 22 розділу II Положення №5 граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 21 розділу II цього Положення:
1) не поширюються на операцію з експорту, імпорту товарів (уключаючи незавершені розрахунки за операцією), сума якої (в еквіваленті за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату здійснення операції) є меншою, ніж розмір, передбачений статтею 20 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (далі - незначна сума), крім дроблення операцій з експорту товарів або дроблення валютних операцій;
2) застосовуються з урахуванням установлених Національним банком за поданням Кабінету Міністрів України, відповідно до абзацу другого частини першої статті 13 Закону України «Про валюту і валютні операції» (далі - Закон про валюту), винятків та (або) особливостей для окремих товарів, та (або) галузей економіки.
За приписами абзацу першого частини першої статті 20 Закону України від 06 грудня 2019 року №361-IX «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (чинний з 28 квітня 2020 року) фінансові операції є пороговими, якщо сума, на яку здійснюється кожна із них, дорівнює чи перевищує 400 тисяч гривень або дорівнює чи перевищує суму в іноземній валюті, банківських металах, інших активах, еквівалентну за офіційним курсом гривні до іноземних валют і банківських металів 400 тисяч гривень на момент проведення фінансової операції.
Відповідно до пункту 23 розділу II Положення №5 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного пунктом 21 розділу II цього Положення, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення, у повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 22 розділу II цього Положення стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в Україні в банку.
24 лютого 2022 року Правління Національного банку України прийняло Постанову №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (Постанова №18).
Постановою Правління Національного банку України від 04 квітня 2022 року №68 внесено зміни до Постанови №18, доповнивши її пунктами 14-2 14-4. Зокрема, згідно з пунктом 14-2 Постанови №18 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року.
Пунктом 14-3 Постанови №18 визначено випадки, на які граничні строки розрахунків, зазначені в пункті 14-2 цієї постанови, не поширюються, та умови застосування цих строків для окремих товарів та (або) галузей економіки (відповідають за змістом приписам пункту 22 розділу ІІ Положення №5).
Також відповідно до пункту 14-4 Постанови №18 розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 14-2 цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 14-3 цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні.
Постановою Правління Національного банку України від 07 червня 2022 року №113 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року №18» змінено з 08 червня 2022 року граничні строки розрахунків за зовнішньоекономічними контрактами з 90 до 120 днів, а постановою Правління Національного банку України від 07 липня 2022 року №142 «Про внесення змін до постанови Правління Національного банку України від 24 лютого 2022 року №18» - з 120 до 180 днів з 09 липня 2022 року.
Частиною п`ятою статті 13 цього Закону встановлено, що порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
За правилами частин шостої, сьомої названої статті у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
У разі прийняття до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем позовної заяви резидента про стягнення з нерезидента заборгованості, що виникла внаслідок недотримання нерезидентом строку, передбаченого зовнішньоекономічним договором (контрактом), або прийняття до провадження уповноваженим органом відповідної країни документа про стягнення такої заборгованості з боржника-нерезидента на користь резидента в позасудовому (досудовому) примусовому порядку строк, встановлений відповідно до цієї статті, зупиняється з дня прийняття до розгляду такої заяви (прийняття до провадження відповідного документа) і пеня за порушення строку в цей період не нараховується. У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про відмову в позові повністю чи частково в частині майнових вимог або про відмову у відкритті провадження у справі чи про залишення позову без розгляду, а також у разі визнання документа про стягнення заборгованості з боржника-нерезидента таким, що не підлягає виконанню, недійсним, незаконним тощо та (або) закриття (припинення) провадження без зарахування грошових коштів на рахунки резидентів у банках України за таким документом строк, встановлений відповідно до цієї статті, поновлюється і пеня за його порушення нараховується за кожний день прострочення, включаючи період, на який цей строк було зупинено. У разі ухвалення судом, міжнародним комерційним арбітражем рішення про задоволення позову сплаті підлягає лише пеня, нарахована до дня прийняття позовної заяви до розгляду судом, міжнародним комерційним арбітражем.
Аналізуючи наведені норми Закону №2473-VIII, суд робить висновок про те, що порушення резидентом встановлених Національним банком України строків проведення розрахунків за зовнішньоекономічними операціями тягнуть за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором або ж вартості недопоставленого товару. При цьому така пеня не нараховується в разі настання форс-мажору чи подання резидентом позовної заяви до суду про стягнення з нерезидента заборгованості. Водночас встановлений Національним банком України граничний строк проведення розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів може бути подовжений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері економічного розвитку, шляхом видачі відповідного висновку.
З метою врегулювання порядку здійснення банками валютного нагляду за дотриманням резидентами встановлених Національним банком України граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів Правління Національного банку України постановою від 02 січня 2019 року №7 затвердило Інструкцію №7.
Пунктом 5 розділу ІІ Інструкції №7 (зі змінами) передбачено, що банк згідно з вимогами цієї Інструкції здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів резидента, які передбачають розрахунки в грошовій формі (уключаючи розрахунки резидента з нерезидентом на території України), що здійснюються через цей банк.
Відповідно до підпункту 2 пункту 6 розділу ІІ Інструкції №7 банк здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентом граничних строків розрахунків за: операцією резидента з імпорту товарів, якщо на дату оплати резидентом товару [а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - на дату здійснення банком платежу на користь нерезидента (дату списання коштів з рахунку банку)] нерезидентом не була здійснена поставка за операцією з імпорту товару з оформленням типів МД, зазначених у підпункті 3 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, та відображенням інформації про таке оформлення у реєстрі МД, або документів, зазначених у підпунктах 3, 4 пункту 9 розділу III цієї Інструкції, або в банку немає інформації про здійснення поставки за такою операцією.
Згідно з підпунктом 2 пункту 7 розділу II Інструкції №7 банк розпочинає відлік установлених Національним банком граничних строків розрахунків з дати здійснення платежу (списання коштів з рахунку клієнта), а в разі застосування розрахунків у формі документарного акредитива - здійснення банком платежу на користь нерезидента (списання коштів з рахунку банку) - за операціями з імпорту товарів.
Датою здійснення платежу на користь нерезидента - постачальника товару вважається дата здійснення банком платежу на користь нерезидента - постачальника товару, якщо оплата зобов`язань резидента за операцією з імпорту товару здійснюється за рахунок коштів, отриманих від банку на підставі кредитного договору без зарахування цих коштів на поточний рахунок такого резидента в банку.
Відповідно до пункту 9 розділу III Інструкції №7 банк завершує здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків:
якщо сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів не перевищує незначної суми. У разі здійснення розрахунків за експорт, імпорт товарів в іноземній валюті сума незавершених розрахунків за операцією з експорту, імпорту товарів визначається за офіційним курсом гривні до іноземних валют, установленим Національним банком на дату останньої події за відповідною операцією (остання дата платежу/надходження грошових коштів, дата поставки товару, дата зарахування зустрічних однорідних вимог) (підпункт 1);
у разі імпорту продукції, яка ввозиться в Україну, - після отримання інформації з реєстру МД про здійснення поставки за імпортною операцією з оформленням МД типу IM-40 «Імпорт», IM-41 «Реімпорт», ІМ-51 «Переробка на митній території», IM-72 «Безмитна торгівля», IM-75 «Відмова на користь держави», IM-76 «Знищення або руйнування» (якщо продукція згідно із законодавством України підлягає митному оформленню) або після пред`явлення резидентом документа (крім МД), який використовується для митного оформлення продукції (якщо на продукцію, що імпортується, згідно із законодавством України не оформляється МД) (підпункт 3).
Приписами підпункту 5 пункту 10 та підпункту 5 пункту 12 Інструкції №7 встановлено, що банк, крім підстав, передбачених у пункті 9 розділу III цієї Інструкції, має право завершити здійснення валютного нагляду за дотриманням резидентами граничних строків розрахунків за наявності: документів про припинення зобов`язань за операціями з експорту, імпорту товарів зарахуванням зустрічних однорідних вимог у разі дотримання сукупності таких умов: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання. Зменшення суми грошових коштів, які мають надійти на користь резидента від нерезидента як оплата за експорт товару або вартості товарів, що імпортуються, допускається за умови, якщо протягом виконання зобов`язань за договором: відбувається повернення сплачених імпортером коштів повністю або частково - на суму цих коштів.
Судом встановлено, що між ТОВ «НАФТОСЕРВІС» та Voestalpine Tubulars GmbH & Co.KG (Австрія) укладено контракт № 264 від 16.12.2021 року, за умовами якого Продавець зобов`язався здійснити поставку товару на адресу Покупця на умовах, визначених контрактом.
На виконання договірних зобов`язань по контракту від 16.12.2021 року №264, 06.01.2022 ТОВ «Нафтосервіс» перераховано кошти на рахунок нерезидента фірми «Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG», Австрія в сумі 129 833,10 Євро, що підтверджується банківською випискою АТ «Банк Альянс», МФО 300119.
Відповідно до контракту від 16.12.2021 року за №264, ТОВ «Нафтосервіс» від нерезидента фірми «Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG», Австрія товар не отримано. Нерезидентом повернуто валютні кошти в сумі 129 833,10 Євро, які зараховані 30.01.2023 року на поточний рахунок підприємства та підтверджено банківськими виписками.
Вказані обставини встановлені актом перевірки, не заперечуються позивачем та підтверджуються матеріалами справи.
Втім, фактично спірним питанням у цій справі є надання правової оцінки обставинам, у період здійснення розрахунків по контракту від 16.12.2021 року за №264, які зумовили несвоєчасного надходження від нерезидента фірми «Voestalpine Tubulars GmbH & Co KG» повернутих валютних коштів в сумі 129 833,10 Євро, які на думку представника позивача є форс-мажорними 
Так, судом встановлено, що настання форс-мажорних обставин під час виконання зовнішньоекономічного контракту №264 від 16.12.2021 року підтверджується належними доказами – листом WKO (Палата економіки Австрії, міста Штирія) від 01.03.2022 року.
Також, судом встановлено, що 08.08.2025 року Херсонська торгово-промислова палата видала Сертифікат № 6500-25-1431 про настання форс-мажорних обставин у ТОВ «НАФТОСЕРВІС» щодо виконання обов`язку своєчасного завершення імпортної операції за Контрактом №264 від 16.12.2021р року, після здійснення авансового платежу від 29.12.2021р. у термін до 29.12.2022р. Підставою виникнення форс-мажорних обставин є військова агресія російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану, які спричинили заборони (обмеження) в роботі портів, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, а також масовані ракетні обстріли території України під час військової агресії російської федерації проти України. 
Відповідно до вказаного Сертифікату Херсонської ТПП, період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) для ТОВ «НАФТОСЕРВІС» складає з 24 лютого 2022 року по 30 січня 2023 року.
Вирішуючи питання щодо того, які саме обставини слід розглядати як форс-мажорні (обставини непереборної сили), а також щодо документів та доказів, які підтверджують їх настання та припинення, та органу, уповноваженого на таке засвідчення, суд враховує наступне правове регулювання.
Стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» передбачає, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
У постанові від 21 липня 2021 року (справа №912/3323/20) Верховний Суд виснував, що надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Враховуючи визначення, наведене у частині другій статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», суд бере до уваги довод позивача, вибух на шахті (яка належить нерезиденту, що є стороною Контракту) є форс-мажорною обставиною, яка в повній мірі відповідає ознакам надзвичайності і невідворотності.
Поряд із цим усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку (зокрема, але не виключно постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22).
Верховний Суд також неодноразово вказував (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17 тощо), що підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
Аналогічні за змістом висновки висловлювались Верховним Судом і в постановах від 21 вересня 2022 року у справі №911/589/21, від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, на які посилається скаржник у касаційній скарзі.
У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.
З наведених вище підходів слідує, шо саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо вона вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має доводитись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і інших належних доказів, що можуть це підтвердити.
У цій справі ПрАТ «ВМЗ», як під час податкової перевірки, так і в ході розгляду справи судами посилалось, зокрема, на Сертифікат Херсонської ТПП від 08.08.2025 року №6500-25-1431.
Суд враховує наступне визначення, наведене у підпункті 3.3 пункту 3 Регламенту ТПП: «Сертифікат (у певних договорах, законодавчих і нормативних актах згадується також як висновок, довідка, підтвердження) про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) (далі - Сертифікат) - документ, за затвердженими Президією ТПП України відповідними формами, який засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), виданий ТПП України або регіональною торгово-промисловою палатою згідно з чинним законодавством, умовами договору (контракту, угоди тощо) та цим Регламентом».
Отже, належним документом, що може посвідчувати настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) у розумінні приписів частини шостої статті 13 Закону №2473-VIII слід вважати саме сертифікат (довідку), виданий ТПП України або регіональною ТПП.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2024 року у справі № 520/6236/23.
Враховуючи викладене вище у сукупності, суд доходить висновку, що Сертифікат Херсонської ТПП від 08.08.2025 року №6500-25-1431 є тим документом, який у розумінні частини шостої статті 13 Закону №2473-VIII підтверджує обставини настання і припинення форс-мажорних обставин для цілей зупинення перебігу строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів та нарахування пені на весь період дії таких обставин, а саме у період з 24.02.2022 по 30.01.2023.
Отже, суд зазначає, що нарахування пені у період з 24.02.2022 по 30.01.2023 за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операцій до ТОВ «НАФТОСЕРВІС» за зовнішньоекономічним контрактом № 264 від 16.12.2021 є необґрунтованими та безпідставними.
Як встановлено судом, зі змісту розрахунку пені до податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області №0396140709 від 10.07.2025 року, контролюючим органом нараховано пеню ТОВ «НАФТОСЕРВІС» за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операцій по зовнішньоекономічному контракту № 264 від 16.12.2021 за період з 06.01.2023 року по 30.01.2023 року на суму 377 593,28 грн., а тому з урахуванням викладеного вище, нарахована контролюючим органом пеня ТОВ «НАФТОСЕРВІС» за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операцій по зовнішньоекономічному контракту № 264 від 16.12.2021 за період з 06.01.2023 року по 30.01.2023 року на суму 377 593,28 грн. є необґрунтованою та безпідставною.
Згідно з ст.90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Під час перевірки правомірності оскаржуваних рішень суд враховує, чи прийняті вони з використанням повноважень та спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискредитації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь яким несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Оцінюючи докази надані сторонами, суд відзначає, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, у той час як відповідачем не надано належних доказів на підтвердження законності спірного рішення у визначеній частині.
Отже, за сукупності вказаних обставин висновки контролюючого органу не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи, у зв`язку із чим спірне податкове повідомлення-рішення у визначеній частині є необґрунтованим та підлягає скасуванню.
Поряд з цим, при вирішенні справи суд враховує позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)
Очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди умотивовувати свої рішення. Але дану вимогу не слід розуміти як таку, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент.
Згідно з ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
З огляду не те, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, судовий збір, сплачений позивачем за подачу адміністративного позову до суду, в розмірі 4531,12 грн. підлягає стягненню з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області за рахунок бюджетних асигнувань.
Керуючись ст. ст.139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» (49000, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 58, код ЄДРПОУ 32233161) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, код ЄДРПОУ 44118658) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від форми «С» №0396140709 від 10.07.2025 року, в частині нарахування штрафних санкцій (пені) Товариству з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» у розмірі 377 593,28 грн. за порушення строків розрахунків по зовнішньоекономічних операцій за зовнішньоекономічним контрактом №264 від 16.12.2021 року.
Стягнути з Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (49005, м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17А, код ЄДРПОУ 44118658) за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нафтосервіс» (49000, м. Дніпро, вул. Юрія Кондратюка, 58, код ЄДРПОУ 32233161) судові витрати з оплати судового збору у розмірі 4531,12 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтею 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Горбалінський