РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
18 березня 2026 р.  Справа № 120/14874/25

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до головного управління Пенсійного фонду України у Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги обґрунтовано протиправністю дій органу Пенсійного фонду щодо неврахування довідки про заробітну плату, що призвело до зменшення розміру пенсії. Зокрема, наголошує, що перерахунок пенсії без урахування чинної довідки призводить до зменшення індивідуального коефіцієнта заробітної плати, що не відповідає законодавству та порушує принцип соціального захисту.
Відповідач скористався своїм правом на подання відзиву, у якому заперечив проти задоволення позову. Зокрема, щодо суті спору зауважив, що відсутні підстави для врахування зазначених довідок, з огляду на необхідність проведення перевірки. 
Ознайомившись з наявними матеріалами справи, судом встановлено такі обставини.
Позивачка перебуває на обліку Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області та отримує пенсію за віком згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Не погоджуючись із розміром пенсії, 20.09.2024 року позивачка звернулася до відповідача із заявою у якій просила надати інформацію щодо врахування довідок про заробітну плату від 05.04.2007 року № 5-22/12 за період роботи з 01.01.1989 року по 31.12.1993 року.
Листом від 08.10.2024 року відповідач повідомив, що довідка від 05.04.2007 року № 5-22/12 не врахована при обчисленні пенсії, оскільки не підтверджена первинними документами.
Не погоджуючись з вказаним, позивачка звернулася за захистом своїх прав до суду.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд керується таким.
На підставі статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, визначаються Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV від 09.07.2003 року (далі Закон № 1058-ІV).
Відповідно до статті 26 Закону № 1058-ІV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Частиною 2 ст. 24 Закону № 1058-ІV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Постановою Пенсійного фонду України 25.11.2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 № 13-1) затверджений Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - Порядок № 22-1).
Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1. Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) по 30 червня 2000 року із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам. У разі якщо страховий стаж починаючи з 01 липня 2000 року становить менше 60 місяців, особою подається довідка про заробітну плату (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року.
Пунктом 2.10 Порядку Порядок № 22-1 передбачено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Установлення заробітку для обчислення пенсії на підставі показань свідків не допускається. Виписка зі штатного розпису про посадовий оклад, профспілкові квитки, квитки партій та рухів, громадських об`єднань не є документами, що засвідчують фактичний заробіток для обчислення розміру пенсії.
Отже, за загальним правилом частини 1 статті 40 Закону для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року.
Натомість, обчислення пенсії із врахуванням заробітної плати (доходу) за будь-які 60 календарних місяців законом передбачено лише за певних обставин, а саме: за бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців.
Згідно з пунктом 17 Порядку № 22-1 довідка про заробітну плату особі видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за призначенням пенсії.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачкою при призначенні пенсії у 2007 році було надано довідку від 05.04.2007 року № 5-22/12 за період роботи з 01.01.1989 року по 31.12.1993 року.
Разом з тим, підставою відмови в проведенні перерахунку пенсії з урахуванням цієї довідки слугувало те, що надані позивачем довідки підлягає перевірці на відповідність первинним документам.
Судом враховується, що спірні довідки видані на підставі архівних зарплатних відомостей, зазначено місцезнаходження та адреси, за яким можливо провести перевірку відповідності змісту довідок первинним документам, що відповідає пункту 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-IV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.
З огляду на зазначене, у розглядуваному випадку саме органи Пенсійного фонду України мають право перевіряти обґрунтованість видачі довідок про заробітну плату для обчислення пенсії та достовірність відомостей, зазначених у таких довідках.
Суд зауважує, що саме на відповідача покладено обов`язок перевірити обґрунтованість видачі довідок про заробітну плату. Жодною нормою пенсійного законодавства України не передбачено обов`язок пенсіонера надавати до пенсійного органу копії первинних документів, які б підтверджували суми заробітної плати, зазначені у довідках про заробітну плату.
При цьому відповідачем не надано суду доказів, що дані, які є в спірних довідках про заробітну плату позивача, містять неправдиві або недостовірні дані.
Суд враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 20 березня 2018 року в справі № 527/1655/17, що неможливість проведення відповідачем перевірки первинних документів та відсутність доступу до таких документів не пов`язана з волею позивача. Коли підприємство надало необхідну довідку про заробітну плату позивача, вказало джерело цих даних - особові рахунки, позивач не може нести негативні наслідки через бездіяльність відповідних органів щодо збереження особових рахунків, платіжних відомостей, а уразі втрати - їх відновлення.
Більше того, пенсія виплачувалася позивачці з урахуванням цієї довідки до 01.08.2011 року, про що свідчить індивідуальний коефіцієнт заробітної плати для обчислення пенсії. Вказане відповідачем не заперечується.
Суд наголошує, що органи державної влади не можуть в односторонньому порядку зменшувати встановлені виплати, оскільки це порушує принципи правової визначеності та соціальної справедливості; будь-яке втручання у розмір раніше призначеної пенсії, що не ґрунтується на доведеному факті зловживання з боку отримувача або чіткій нормі закону, є дискримінаційним та покладає на особу надмірний індивідуальний тягар, що є несумісним із засадами демократичної та правової держави.
Відтак, надані позивачем довідки про заробітну плату для обчислення пенсії мають бути враховані при обрахунку розмірі пенсії позивача.
Таким чином, суд дійшов до висновку про протиправність дій відповідача щодо неврахування аналізованої довідки про заробітну плату при обрахунку пенсії позивачки.
Щодо посилань відповідача на недотримання позивачкою встановленої форми заяви про перерахунок пенсії, суд зауважує, що подане звернення за своїм змістом та суттю повністю відображає волевиявлення особи та мету отримання належних їй соціальних виплат, а тому такі доводи свідчить про надмірний формалізм з боку органу Пенсійного фонду України.
Судом враховано, що позивачка звернулася до суду із позовними вимогами. визначеним з урахуванням шестимісячного строку звернення до суду.
Таким чином, з метою ефективного та належного захисту прав позивачки, суд вважає за необхідне зобов`язати головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити перерахунок пенсії з 22.04.2025 року з урахуванням заробітної плати згідно аналізованої довідки.
Щодо вимоги позивачки допустити рішення до негайного виконання, суд зауважує таке.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 371 КАС України, негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.
Таким чином, негайне виконання в межах сум платежу за один місяць застосовується у разі стягнення грошових сум з відповідача.
Оскільки належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії, а не стягнення грошових сум, негайне виконання не застосовується.
Щодо заяви позивачки в прохальній частині позовної заяви про зобов`язання відповідача подати суду у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, то суд врахував таке.
Відповідно до частини 1 статті 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - шляхом зобов`язання його подати у встановлений судом строк звіт про його виконання є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.
У даному ж випадку, суд не вбачає підстав для окремого встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, наголошуючи при цьому, що, відповідно до частин 2-3 статті 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат зі сплати судового збору здійснюється відповідно до частини 3 статті 139 КАС України.
З огляду на встановлену протиправність дій відповідача, якими порушено оспорювані права позивачки, судові витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню у повному обсязі за рахунок бюджетних асигнувань органу Пенсійного фонду.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Зодчих, 22, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 13322403) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області щодо неврахування ОСОБА_1 довідки про заробітну плату від 05.04.2007 року № 5-22/12 за період роботи з 01.01.1989 року по 31.12.1993 року при розрахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням заробітної плати за період роботи з 01.01.1989 року по 31.12.1993 року на підставі довідки від 05.04.2007 року № 5-22/12 з 22.04.2025 року.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн за рахунок бюджетних асигнувань головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області. 

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович