ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2026 року Чернігів Справа № 620/931/26

Чернігівський окружний адміністративний суд під головуванням судді Падій В. В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу, в якому просить:
-визнати протиправним та скасувати пункт 5 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 01 листопада 2025 року №732.
Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказує на порушення відповідачем у спірних правовідносинах чинного законодавства України на момент їх виникнення, що стало підставою для його звернення до суду.
Ухвалою судді Чернігівського окружного адміністративного суду Падій В.В. від 26.02.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову, та вказує, що підставою для прийняття цього рішення стало застосування відносно військовослужбовця ОСОБА_1 запобіжного заходу кримінального провадження у виді домашнього арешту згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.10.2025 по справі № 751/8381/25. Вказаний запобіжний захід продовжено Новозаводським районним судом м. Чернігова. Станом на момент складання відзиву інформації про зміну (скасування) запобіжного заходу ОСОБА_1 в межах кримінального провадження №12025270000000679 від 23.09.2025 на адресу Військової частини НОМЕР_1 не надходило.
Представником позивача подано відповідь на відзив на позов, в якій вказує, що відповідачем не надано доказів належного уповноваження ОСОБА_2 на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Військової частини НОМЕР_1 у розумінні статті 59 КАС України, а тому відзив на позовну заяву, підписаний неуповноваженим представником ВЧ НОМЕР_1 - Сірік Дмитром Володимировичем, має бути повернутий відповідачу без розгляду, з огляду на відсутність документів, що підтверджують повноваження представника Відповідача (довіреність), що є порушенням ст. 59 КАС України. Також вказує, що доводи відповідача у відзиві на позов є безпідставними, так як правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.
Представником відповідача подані заперечення на відповідь на відзив на позов, в яких вказує, що доводи позивача щодо відсутності повноважень представника відповідача безпідставні та необґрунтовані та спростовуються наказом про організацію самопредставництва інтересів Військової частини НОМЕР_1 у судах та інших державних органах від 01.01.2026 №29 та довіреністю від 01.01.2026 №502/16/8, видану ОСОБА_2 на представництво інтересів військової частини. Доводи представника позивача не спростовують правомірних дій Військової частини НОМЕР_1 при розгляді питання перебування військовослужбовця ОСОБА_1 у розпорядженні.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.2018 по теперішній час проходить службу у Збройних Силах України, зокрема, до 01.11.2025 в ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаді начальника групи військового обліку сержантів та солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_2 .
01.11.2025 наказом № 732 (по особовому складу) командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_1 ) відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (зі змінами), нижчепойменованих осіб офіцерського складу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з займаних посад і зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України, зокрема, п. 11 (§ 5) молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1991 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 . На час перебування у розпорядженні залишена у списках ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.11.2025 №337 молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно до наказу командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_1 ) від 01.11.2025 № 732 (по особовому складу) звільнено з посади та зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України.
Також судом встановлено, що 29.09.2025 ОСОБА_1 було вручено підозру про вчинення кримінального правопорушення за ознаками, передбаченого частиною 5 статті 361 Кримінального кодексу України.
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.10.2025 по справі №751/8381/25 застосовано до підозрюваної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 22.00 год до 06.00 год наступного дня, в межах строку досудового розслідування до 27.11.2025. 00 хв. до 06 год. 00 хв. 
Вважаючи оскаржуваний наказ в частині протиправним позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд керується наступним.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади та місцевого самоврядування здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи органом місцевого самоврядування, їх посадовою особою дій у межах компетенції, але не передбаченим способом, у не передбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Обсяг судового контролю в адміністративних справах визначено частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій зазначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Зазначені критерії є вимогами для суб`єкта владних повноважень, який приймає відповідне рішення, вчиняє дії чи допускається бездіяльності.
Порядок проходження військової служби врегульовано Законом України від 25.03.1992 № 2232-XII "Про військовий обов`язок і військову службу" (далі- Закон 2232-XII, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) та Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 від №1153/2008 (далі – Положення, у редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 2232-XII порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Перебування військовослужбовців у розпорядженні відповідних командирів регулюється пунктом 116 Положення, згідно якого зарахування військовослужбовців наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання допускається в разі, зокрема, 13) якщо стосовно військовослужбовців застосовано запобіжні заходи кримінального провадження у виді домашнього арешту або тримання під вартою чи за вироком суду застосовані такі покарання, як арешт або тримання в дисциплінарному батальйоні, до скасування чи зміни запобіжного заходу або до винесення судом вироку чи відбування покарання.
Військовослужбовці звільняються з посад та зараховуються в розпорядження посадових осіб наказами командирів (начальників), які мають право призначення на ці посади, а під час дії воєнного стану - наказами командувачів військ оперативних командувань, командувачів повітряних командувань, командирів корпусів, начальників регіональних органів військового управління Сил територіальної оборони Збройних Сил України та прирівняних до них і вище посадових осіб відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Військовослужбовець, якого звільнено з посади, вважається таким, що перебуває у розпорядженні відповідного командира (начальника) військової частини, у списках якої він перебуває, з дня, що настає за днем звільнення, та до дня, з якого він приступив до виконання обов`язків за новою військовою посадою, на яку його призначено (до дня зарахування у розпорядження посадової особи, яка має право призначення на посаду).
З аналізу норм Положення слідує, що в разі застосування стосовно військовослужбовця запобіжного заходу кримінального провадження у виді домашнього арешту такі військовослужбовці зараховуються наказами по особовому складу в розпорядження посадових осіб, які мають право призначення на посади, для вирішення питання щодо дальшого їх службового використання.
Як слідує з матеріалів справи у зв`язку з врученням 29.09.2025 ОСОБА_1 підозри про вчинення кримінального правопорушення за ознаками, передбаченого частиною 5 статті 361 Кримінального кодексу України ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.10.2025 по справі №751/8381/25 застосовано до підозрюваної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 22.00 год до 06.00 год наступного дня, в межах строку досудового розслідування до 27.11.2025. 00 хв. до 06 год. 00 хв. 01.11.2025 наказом № 732 (по особовому складу) командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (Військова частина НОМЕР_1 ) відповідно до підпункту 13 пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008 (зі змінами), нижчепойменованих осіб офіцерського складу оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України звільнено з займаних посад і зараховано у розпорядження командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Сухопутних військ Збройних Сил України, зокрема, п. 11 (§ 5) молодшого лейтенанта ОСОБА_1 , начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 , 1991 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 . На час перебування у розпорядженні залишена у списках ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Отже підставою для прийняття оскаржуваного наказу в частині позивача стало застосування відносно військовослужбовця ОСОБА_1 запобіжного заходу кримінального провадження у виді домашнього арешту згідно ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.10.2025 по справі № 751/8381/25. 
За таких обставин суд не вбачає підстав для визнання пункту оскаржуваного наказу відповідача протиправним, оскільки він прийнятий відповідачем у відповідності до частини 2 статті 19 Конституції України, пункту 116 Положення. 
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Враховуючи вищевикладене, дослідивши фактичні обставини справи, що лежать в основі спору по даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на всі аргументи учасників справи, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Отже враховуючи вищевикладене, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю.
При вирішенні даної справи судом були враховані положення частини 2 статті 2 та частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні, оскільки в позові відмовлено повністю. 
Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду за правилами, встановленими статтями 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. 

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ - НОМЕР_3 ). 

Суддя В.В. Падій