ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 394/120/26
провадження № 22-ц/4809/803/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Чельник О.І.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Акціонерне товариство «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон»,
розглянувши за правилами спрощеного (письмового) позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Усатенко Юрій Юрійович, на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області (суддя Краснопольська Л.П.) від 10.02.2026,
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
09.02.2026 ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Усатенко Юрій Юрійович, звернулася до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» (далі – АТ «Орегон») про захист прав споживачів та просила стягнути на її користь грошові кошти у розмірі 443 944,20 грн, інфляційні збитки у розмірі 260 060,47 грн, 3% річних у розмірі 53 054,38 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн та судові витрати.
В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 28.01.2022 вона уклала з відповідачем попередній договір купівлі-продажу квартири № КК.06.1.051. На виконання умов цього договору перерахувала на рахунок відповідача 28.01.2022 грошові кошти у розмірі 409 794,60 грн та 23.02.2022 грошові кошти у розмірі 34 149,60 грн, що підтверджується квитанціями, долученими до позовної заяви.
24.02.2022 відповідач призупинив свою діяльність та припинив прийняття оплати, а в липні 2025 року передав функції замовника будівництва ЖК «Ковалівський» ТОВ «ЖК-БУД», який повідомив, що позивачка не може отримати однокімнатну квартиру, яку було погоджено умовами Попереднього договору, оскільки проєктом передбачена двокімнатна квартира.
20.11.2025 позивачка отримала від АТ «Орегон» відповідь на свій лист, в якому повідомлялося про неможливість виконання умов договору та запропоновано повернути їй раніше сплачені кошти або доплатити за двокімнатну квартиру.
14.12.2025 позивачка надіслала відповідачу повідомлення про намір розірвати попередній договір, в якому зазначила рахунок, на який необхідно повернути кошти, однак відповіді не отримала та кошти на момент подачі позову повернуті не були.
Оскільки попередній договір був укладений з порушенням вимоги про обов`язкове нотаріальне посвідчення, на думку позивачки він є нікчемним, а відтак стягненню з відповідача підлягають не тільки самі грошові кошти, а й нараховані, за період з 28.01.2022 по 23.01.2026, інфляційні витрати та 3% річних. 
Окрім того, внаслідок довготривалого занепокоєння та тривоги з приводу невиконання відповідачем зобов`язання, позивачці також було спричинено моральну шкоду.
Як на правову підставу своїх вимог, позивачка послалася на норми статей 16, 23, 220, 536, 611, 625, 635, 657, 1167, 1212 ЦК України.
2. Короткий зміст судового рішення
10.02.2026 Новоархангельський районний суд Кіровоградської області постановив ухвалу, якою цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Орегон» передав за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва.
Суд першої інстанції мотивував свою ухвалу тим, що за змістом позовної заяви пред`явлений позов не може бути кваліфікований, як позов про захист прав споживачів, оскільки предметом спору є не якість послуг та надання про них відповідної інформації, а наслідків нікчемності попереднього договору з підстав недотримання вимог закону про його нотаріальну форму. Тому на спірні відносини норми ЗУ «Про захист прав споживачів» не поширюється, а правовідносини сторін регулюються положеннями ЦК України. Таким чином, суд виснував, що підстав для застосування правил альтернативної підсудності немає, а за правилами ч. 2 ст. 27 ЦПК України позивач мав подати свій позов в суд за місцем знаходженням відповідача згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тобто до Голосіївського районного суду м. Києва. Виходячи з цього, суд, застосувавши норму п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, передав справу на розгляд суду, до територіальної юрисдикції якого вона належить. 
3. Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги
ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Усатенко Юрій Юрійович, подала апеляційну скаргу на ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2026 у справі № 394/120/26.
На думку позивачки ухвала суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою з наступних підстав.
Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини, які виникають між споживачами і виробниками, виконавцями, продавцями під час продажу товарів (виконанні робіт, наданні послуг), встановлює права споживачів на придбання товарів (робіт, послуг) належної якості та безпечних для життя і здоров`я, а також визначає механізм захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Позивачка звернулася до суду на захист своїх прав як споживача, а тому ця справа може бути розглянута за місцем її проживання. Отже, суд першої інстанції не врахував характер спірних правовідносин та супереч закону дійшов неправильного висновку щодо територіальної підсудності справи, передавши справу її для розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.
4. Відзив на апеляційну скаргу від відповідача у справі до суду апеляційної інстанції не надійшов.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
5. Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду, зазначену в п. 9 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу (ухвала суду першої інстанції про передачу справи на розгляд іншого суду), розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, справа переглядається судом апеляційної інстанції за наявними у ній матеріалами без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) та без проведення судового засідання і його фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Згідно з ч. 4, ч. 5 ст.268 та ст.383 ЦПК України, постанова в такому випадку не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
6. Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги за наявними у ній доказами, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним нормам закону, а тому вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
7. Встановлені судом першої інстанції обставини:
ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Усатенко Юрій Юрійович, звернулася до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон» (далі – АТ «Орегон»), вказавши назву позову - «Про захист прав споживачів», просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 443 944,20 грн, інфляційні збитки у сумі 260 060,47 грн, 3% річних за період користування чужими грошима у сумі 53 054,38 грн, грошове відшкодування за завдану моральну шкоду у сумі 50 000,00 грн та судові витрати.
Позов обґрунтовано нікчемністю укладеного 28.01.2022 між нею та відповідачем попереднього договору купівлі-продажу квартири № КК.06.1.051 та необхідністю застосування наслідків нікчемності правочину, а також наслідків користування чужими грошима, відшкодуванням моральної шкоди.
Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань місцезнаходження відповідача (код ЄДРПОУ: 40162043) знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Володимирська, буд. 61Б, поверх 6 кімната 3, що є адміністративною територією Голосіївського району м. Києва.
8. Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
8.1. Норми права та їх джерела, практика їх застосування 
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ч. 2 ст. 27 ЦПК України).
Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).
8.2. Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
Позивач у справі ОСОБА_1 оскаржує ухвалу суду першої інстанції про передачу справи до іншого суду, стверджуючи, що суд неправильно визначився з територіальною підсудністю.
Тож, колегія суддів апеляційного суду має перевірити законність оскаржуваної ухвали та обґрунтованість висновків суду. 
Згідно зі ст. 125 Основного Закону України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом (ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності (ч. 1 ст. 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного, а також компетенцію судів однієї ланки і виду судочинства за територіальністю.
За змістом норм параграфа 3 Глави 2 ЦПК України правила територіальної юрисдикції розмежовують підсудність справ між судам цивільного судочинства однієї ланки за територіальною ознакою.
Правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.
Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.
Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).
За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України, позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Винятки із вказаного правила становить альтернативна підсудність (ст. 28 ЦПК України) та виключна підсудність (ст. 30 ЦПК України).
Зокрема, згідно з ч. 5 ст. 28 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. 
Відповідно до ч. 16 ст. 28 ЦПК України, позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з цією статтею підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу.
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, ОСОБА_1 , звертаючись до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області, тобто до суду за зареєстрованим місцем свого проживання, з позовною заявою до АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», місцезнаходження якого зареєстроване у м. Києві. В позовній заяві вона не навела мотивів свого вибору суд, але вказала назву позов «про захист прав споживачів», що могло вказувати на право позивача обирати підсудність справи з поміж визначеної ч. 2 ст. 27 ЦПК України або ч. 5 ст. 28 цього Кодексу.
Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» (далі – Закон № 1023-ХІІ) цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.
Пунктами 18, 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ визначено, що продавець - це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Статтею 1-1 Закону № 1023-ХІІ передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
У Законі № 1023-ХІІ не визначено певних меж його дії, але з урахуванням характеру правовідносин, які ним регулюються, та виходячи з демократичних принципів цивільного судочинства і наявності в цивільних споживчих правовідносинах такої слабшої сторони, як фізична особа - споживач, можна зробити висновок, що цим Законом регулюються відносини, які виникають з договорів купівлі-продажу, майнового найму (оренди), виконання робіт, надання послуг, прокату, перевезення, зберігання, доручення, комісії, фінансово-кредитних послуг тощо. Такі відносини можуть виникати з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать закону.
Наведена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25.03.2024 у справі № 759/9026/21.
Звертаючись до Новоархангельського районного суду Кіровоградської області з позовом у справі № 394/120/26 , ОСОБА_1 посилаючись на те, що попередній договір купівлі-продажу квартири № КК.06.1.051 від 28.01.2022, сторонами якого вказані вона та АТ «Орегон», за умовами якого вони зобов`язались в майбутньому укласти основний договір купівлі-продажу однокімнатної квартири у багатоквартирному будинку за заздалегідь визначеною адресою, є нікчемним через недотримання вимог закону щодо нотаріальної форми, а тому просила суд застосувати наслідки нікчемності цього правочину, передбачені ст. 216 ЦК України.
Отже, попередній договір купівлі-продажу квартири, за твердженням позивача, не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Новоархангельський районний суд Кіровоградської області не погодився з вибором позивачкою альтернативної підсудності та мотивував своє рішення тим, що виходячи зі змісту поданої заяви пред`явлений позов не є позов про захист прав споживачів, а тому обставини, які дозволяють позивачеві обрати підсудність справи, відсутні. З огляду на це, суд першої інстанції зазначив, що в даній справі має застосовуватися загальне правило визначення підсудності, передбачене ч. 2 ст. 27 ЦПК України та, враховуючи положення п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, передав справу на розгляд Голосіївському районному суду м. Києва.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне. 
Суд першої інстанції слушно звернув увагу на п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12.04.1996 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», відповідно до якого в позовній заяві про захист прав споживачів обов`язково має зазначатися, зокрема, право споживача, яке було порушене, коли і в чому це проявилося тощо.
Як вбачається з матеріалів справи, такого посилання на порушене право споживача не зазначено ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі. 
Зокрема, в позовній заяві не вказано, що недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору стало наслідком дій/бездіяльності відповідача, або буд-яким іншим чином порушено право позивача під час укладення попереднього договору купівлі-продажу квартири.
Згадка позивача на невиконання відповідачем умов вказано попереднього договору не впливає на кваліфікацію позову так, як позовні вимоги обґрунтовано саме нікчемністю цього договору, тобто неможливістю створення юридичних наслідків, які зумовлюють перехід/набуття/зміну/встановлення/припинення прав для його сторін.
Обставини, якими обґрунтовано позовні вимоги, а також зміст позовних вимог не дають підстав для висновку, що спірні правовідносини регулюються не лише нормами ЦК України, а й спеціальними нормами, передбаченими Законом № 1023-ХІІ.
Отже, вказана позивачем кваліфікація його позову «про захист прав споживачів» є необґрунтованою.
Відповідно до принципу «превалювання сутності над формою», зміст документа є важливішим за його назву, отже місцевий суд при визначенні характеру спору насамперед правильно виходив із суті тих правовідносин, що склалися між сторонами та описані позивачем у його заяві, а не із назви поданого документа.
Таким чином, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що фактично предметом спору у даній справі є застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, а не захист прав споживачів, а відтак останній правильно застосував норму п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. 
9. Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 374 та ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не спростовують обґрунтованих висновків суду, викладених в мотивувальній частині ухвали. Суд правильно визначив підсудність цієї справи та правильно застосував норми процесуального права.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє представник – адвокат Усатенко Юрій Юрійович, залишити без задоволення, а ухвалу Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10.02.2026 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Головуючий О. Л. Карпенко

Судді: С. М. Єгорова

О. І. Чельник