справа № 488/5668/24
провадження № 1-кп/488/139/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.04.2026 року 

Корабельний районний суд міста Миколаєва у складі: судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7 , її захисника адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві матеріали кримінального провадження за обвинуваченням,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області Білгород-Днестровського району с.Маразліївки, українки, громадянки України, з середньою освітою, пенсіонерки, вдови, зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,- 

за ст. 128 КК України,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 25 жовтня 2024 року близько 12.30 години, знаходячись поблизу боксів №1 та №2, що розташовані в Об`єднанні співвласників човнової стоянки «Зорька-2» за адресою: м.Миколаїв, вул. Оранжерейна, 93В, в ході словесного конфлікту з потерпілою ОСОБА_6 , який виник на грунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи з кримінально протиправною самовпевненістю, тобто передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (спричинення тілесних ушкоджень), однак легковажно розраховуючи на їх відвернення, умисно штовхнула двома руками в тулуб потерпілу ОСОБА_6 , в результаті чого остання втратила рівновагу та впала спиною на грунтове покриття, отримавши тілесні ушкодження у вигляді перелому зовнішньої кісточки правої гомілки, що відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. 
Провину обвинувачена не визнала повністю. Суду показала, що 25 жовтня 2024 року в її будинку, розташованому в Об`єднанні співвласників човнової стоянки «Зорька-2» за адресою: м.Миколаїв, вул. Оранжерейна, 93В працював чоловік на ім`я ОСОБА_9 , якого вона найняла на роботу зробити їй піч. Вона звернулася до директора ОСЧС, щоб той надав свій дозвіл робітнику взяти пісок з ящика для виконання будівельних робіт. ОСОБА_9 став брати той пісок, коли потерпіла разом з нині померлою ОСОБА_10 стали кричати на нього. Вона вийшла зі свого боксу на вулицю та сказала тим жінками, щоб вони заспокоїлися, що пісок вона поверне, що Голова їй дозволив його взяти. Спочатку на неї стала бігти ОСОБА_11 з кулаками, щоб ухватити її за волосся. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 при цьому обзивали її непристойними словами, кричали на неї. Тут їй зателефонував директор та запитав, що відбувається, вона йому повідомила, що жінки зараз її будуть бити. Вона зробила пару шагів до ОСОБА_10 , взяла її за плечі та розвернула, сказала, щоб та зайшла до себе у двір, на що ОСОБА_10 споткнулася та впала. Потерпіла підняла руку та стала показувати їй телефон, обвинуваченій здалося, що та хоче її вдарити кулаком. Обвинувачена захищалась, також взяла ту за плечі, стала її розвертати, на що потерпіла спотикнулась, підвернувши ногу, та стала кричати «Ой, нога», на що обвинувачена, піддержуючи та утримуючи потерпілу, дала їй легко опуститися на землю. Обвинувачена намагалась її підняти. Тут знову на неї побігла ОСОБА_10 , обвинувачена локтем її відштовхнула. Вона не мала наміру заподіяти тілесні ушкодження потерпілій, вона захищала ОСОБА_9 , хотіла зупинити цих жінок, які на неї напали перші, щоб ОСОБА_9 зміг виконати свою роботу.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_8 вважав, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад інкримінованого їй правопорушення, бо остання не передбачала, не повинна була і не могла передбачити наслідки своїх дій, що потерпіла могла впасти і одержати травму внаслідок падіння вы без прискорення, просив суд її виправдати за ст.128 КК України. 
Незважаючи на повне невизнання провини обвинуваченою, її вина в пред`явленому обвинуваченні повністю підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів - показаннями потерпілої і свідків:
потерпіла ОСОБА_6 суду показала, що обвинувачена конфліктує з усіма мешканцями причалу. До цієї події у неї були дрібні словесні побутові конфлікти з обвинуваченою. Потерпіла навіть з нею не вітається. В цей день 25 жовтня 2024 року вона разом зі ОСОБА_12 перебували на вулиці, коли вона побачила, як найманий робітник обвинуваченої носить пісок з ящиків, який належить ОСЧС та призначений на випадок виникнення пожеж. Вона відразу стала телефонувати Голові причалу та питати, чи дозволив він брати обвинуваченій той пісок, на що він заперечив, та сказав, що дозволив їй брати пісок з першого двору і щоб потерпіла сказала про це обвинуваченій. Тому вона підійшла до обвинуваченої, щоб повідомити це обвинуваченій та спитала, що вона робе, при цьому, в руках тримала телефон. Зліва від потерпілої стояла ОСОБА_10 . Обвинувачена сказала, що це не її справа, ухватила обома руками її за грудки (за одяг) та з силою відштовхнула її від себе назад, телефон вилетів у потерпілої з руки. Вона пам`ятає, як вона падала спиною на землю та вдарилась головою (потилицею) об стіну та об камінь ногою. Вона відчула біль в нозі, від цього закричала та втратила свідомість. Підгортання стопи під час падіння чи після поштовху потерпілої заперечує. Прийшла до тями тільки у кареті швидкої допомоги, у неї був дуже високий тиск. Зі слів ОСОБА_10 їй відомо, що після того, як обвинувачена відштовхнула її, до обвинуваченої підійшла ОСОБА_10 , та її також двічі відштовхувала, та падала на землю. Потерпілу доставили до лікарні, де зробили рентген, наклали гіпс, дали направлення за місцем мешкання на амбулаторне лікування. У гіпсі вона була 8 тижнів. Після пригоди стан її здоров`я погіршився, підвищився очний тиск, нею був перенесений стрес-вона зверталася до невпропатолога, через цей стресовий стан у неї загострились хронічні захворювання - довго болів шлунок. Нога у неї болить до цих пір, періодично набрякає кістка та болить, після того вона стала трохи кульгати. Через дії обвинуваченої вона зазнала моральної шкоди — вона не може близько підходити до людей через страх неправомірних дій, стала погано спати. Просить покарати обвинувачену на думку суду, однак обвинувачена навіть не вибачилась перед нею;
свідок ОСОБА_13 суду показав, що восени 2024 року він робив ремонтні роботи - відновлював піч в будинку обвинуваченої на причалі в Широкій Балці. В цей день для будівельних робіт він брав пісок з пожежного ящика. Обвинувачена сказала, що потім поверне його. Спочатку він узяв два відра піску, коли підійшов Голова причалу, який дозволив обвинуваченій брати пісок та сказав, щоб потім вона його повернула. Свідок зробив розчин і пішов знову за піском. Коли став його набирати, потерпіла зі своєю подругою вилетіли та стали на нього кричати за це. Він сказав, що Голова дозволив. До них вийшла обвинувачена та стала пояснювати, згодом підійшов Голова та сказав, що він дозволив це робити. Свідок узяв пісок та пішов працювати у будинок, коли почув словесний конфлікт та чиїсь крики, як від болю. Тоді виглянув та побачив, що одна з жінок, що сварились з обвинуваченою, лежить, інша - стоїть біля неї. Коли у будинок зайшла обвинувачена, вона йому повідомила, що потерпіла на неї «лізла» та провокувала, на що вона її відштовхнула, та впала та об щось перечепилась ногою;
свідок ОСОБА_14 суду показав, що він є головою Об`єднання співвласників човнової стоянки «Зорька-2». В день пригоди, коли він йшов по території кооперативу, побачив, як обвинувачена разом з ОСОБА_13 з порожніми відрами відкрили пожежний ящик запасу піску. Він їм зробив зауваження. що так не можна. Обвинувачена сказала, що положе пісок на місце. Він їй сказав ввечері взяти у нього пісок та висипати його назад в той ящик. Після того він поїхав у місто, через час йому телефонувала ОСОБА_15 -мешканка причалу та повідомила, що ОСОБА_16 штовхнула ОСОБА_17 , і що вона викликала швидку і поліцію. Він повернувся на причал, приїхав на місце разом із швидкою. По приїзду побачив потерпілу, яка лежала на землі біля воріт двору №17, вкрита ковдрою, йому здалося, що вона була без свідомості. Коли він поїхав у місто, хтось йому телефонував з приводу цього піска — і обвинувачена, і потерпіла. В ході розмови він міг підтвердити потерпілій свою згоду на дозвіл брати обвинуваченою пісок.
Вина обвинуваченого також підтверджується:
протоколом прийняття заяви від потерпілої ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 25.10.2024 року (а.с.98);
даними протоколу огляду місця події від 25.10.2024 року, відповідно до яких за участю потерпілої ОСОБА_6 оглянуто вулицю, що розташована на території Об`єднання співвласників човнової стоянки «Зорька-2» у м.Миколаєві. Потерпіла ОСОБА_6 вказала, що нею отримано тілесні ушкодження на вулиці навпроти 16 ряду. Слідів та речей не виявлено (а.с.99-100);
довідками від 25.10.2024 року міського травматологічного пункту МЛШМД та відповіддю директора КНП ММР «МЛШМД» на запит слідчого про звернення потерпілої ОСОБА_6 за медичною допомогою та отримання потерпілою побутової травми у вигляді перелому зовнішньої кістки правої гомілки (а.с.104-105, 111); 
висновком судово-медичної експертизи № 973 від 12.11.2024 року, відповідно до якої у потерпілої виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому зовнішньої кісточки правої гомілки. Дане тілесне ушкодження могло утворитись від однієї дії тупими твердими предметами, якими могли бути руки, ноги та інше. Утворення даного тілесного ушкодження 25.10.2024 року не виключається. За ступенем тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться до категорії середніх за ознакою тривалого розладу здоров`я. Його характер та локалізація не виключає його утворення при падінні з положення на площину, як з приданням тілу прискорення, так і без нього при підгортанні стопи (а.с.108-110); 
копією журналу запису рентгенологічних досліджень від 04.11.2024 та журналу реєстрації амбулаторних пацієнтів за 2024 рік КНП ММР «МЛШМД», відповідно до записів з яких потерпіла ОСОБА_6 25.10.2024 року зареєстрована, як пацієнт лікарні, їй проведено рентгенологічне дослідження, встановлено діагноз перелом зовнішньої кісточки правої гомілки. (а.с.112-117); 
даними протоколу слідчого експерименту від 12.11.2024 року за участю свідка ОСОБА_10 , в ході якого свідок показала та розповіла де, як та за яких обставин обвинуваченою потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно тілесні ушкодження, а саме розповіла та показала де саме події мали місце, що наприкінці жовтня 2024 року в обідній час вона з ОСОБА_6 сиділи на лавці на вулиці, коли побачили, що обвинувачена носе пісок з ящика. Вона запитала в обвинуваченої, навіщо вона це робе. Та каже, що їй дозволив голова причалу. ОСОБА_6 телефонувала голові і той сказав, що не дозволяв це робити обвинуваченій. ОСОБА_6 спитала в обвинуваченої про цей пісок, на що обвинувачена схватила потерпілу за одяг двома руками в області груди та відштовхнула з силою від себе на землю. Та впала на землю на спину, вдарилася головою о стіну і втратила свідомість. Потім обвинувачена розвернулась до неї ( ОСОБА_10 ), схопила її за одяг спереду та також відштовхнула в бік потерпілої. Та впала на бік поряд з потерпілою, піднялася і обвинувачена в такий саме спосіб знову її відштовхнула на землю в бік потерпілої. Потім обвинувачена намагалась підняти ОСОБА_6 за руку і та почала кричати через біль у нозі. Вийшла сусідка ОСОБА_15 , вони викликали швидку та поліцію (а.с.119-126); 
даними протоколу слідчого експерименту від 02.12.2024 року за участю підозрюваної ОСОБА_7 , в ході якого підозрювана розповіла про обставини за фактом заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_6 та показала на що 25.10. 2024 року в обідній час до неї приїхав найманий робітник на ім`я ОСОБА_9 , який повинен був відреставрувати піч. Піска у неї не було. В цей час проходив голова кооперативу і вона попросила у нього дозволу взяти з пожежного ящику пісок, пообіцявши, що потім завезе його. Той дозволив взяти пісок. Вона зайшла до себе у двір, коли почула, що ОСОБА_10 , яка була разом із ОСОБА_6 на відстані від неї, кричить ОСОБА_9 за той пісок. Обвинувачена вийшла, просила ОСОБА_10 заспокоїтися, бо голова дозволив їм взяти пісок. ОСОБА_6 стала телефонувати голові, той ніби -то сказав їй, що дозволив їм брати пісок. Обвинувачена знову зайшла у себе у двір, звідки почула, що ОСОБА_9 з ними вже сперечається. Вона знову вийшла з двору, в цей час по телефону розмовляла з головою кооперативу, коли ОСОБА_10 з ОСОБА_6 стали бігти в її бік та обзивати її воровкою, на що вона схопила ОСОБА_10 ззаду за плечі і штовхнула в бік воріт зі словами, щоб та йшла додому, на що та впала на руки і відразу піднялась Потім обвинувачена розвернулася до ОСОБА_6 , бо та теж на неї лізла, спереду за плечі її також розвернула спиною до себе та, притримуючи, посунула вперед, та спотикнулась і присіла правою частиною тулубу на землю, жалілась на біль у нозі. ОСОБА_7 намагалась її підняти за руку, коли на неї побігла ОСОБА_10 , підняла руку та намагалась її вдарити, на що ОСОБА_7 правою рукою її відштовхнула і та знову «як-би впала» на землю. Потім вийшла сусідка ОСОБА_15 , ОСОБА_6 запрокинула голову назад та легла на землю, ОСОБА_16 пішла до себе у двір. Своїми діями вона намагалась випровадити цих осіб до їх двору (а.с.134-143); 
Оцінюючи у сукупності всі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд вважає встановленим, що своїми діями, які виразились у необережному спричиненні середньої тяжкості тілесного ушкодження потерпілій ОСОБА_6 , обвинувачена ОСОБА_7 вчинила кримінальні правопорушення, передбачене ст. 128 КК України.
Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом під час розгляду справи не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.
Всі вище перелічені та досліджені в судовому засіданні докази не викликають у суду сумніву, оцінені судом як належні та допустимі письмові докази, що містять інформацію про предмет доказування у даному кримінальному провадженні.
Відповідно до вимог ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.
Аналізуючи зібрані у кримінальному провадженні та досліджені під час судового розгляду докази в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на неупередженому, повному та всебічному дослідженні усіх обставин кримінального правопорушення, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд визнає їх належними та допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, логічно пов`язані з тими обставинами, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законодавством.
Об`єктивна сторони кримінального правопорушення за ст. 128 КК України характеризується: 1) дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої людини; 2) наслідками у вигляді спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками. Суб`єктивна сторона злочину може проявлятися у виді як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості.
Відповідно до ч.2 ст.25 КК України, необережність є кримінальною протиправною самовпевненістю, якщо особа передбачала можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), але легковажно розраховувала на їх відвернення. 
Аналізуючи представлені суду докази і даючи юридичну оцінку діям обвинуваченої, суд приходить до наступних висновків:
у суду немає підстав не вірити свідченням потерпілої ОСОБА_6 , нічим не спростованими, підтвердженими медичною документацією, висновком судово-медичної експертизи, а також показаннями свідка ОСОБА_10 , наданими при проведенні слідчого експеримента.
До показань обвинуваченої, що вона, захищаючись від нападу потерпілої та бажаючи присікти її дії, яка перешкоджала роботі ОСОБА_13 , ніби-то взяла її за плечі та стала її розвертати, на що потерпіла споткнулась та стала кричати «Ой, нога», а обвинувачена, піддержуючи та утримуючи потерпілу, дала їй легко опуститися на землю, суд відноситься критично, бо вони спростовані показами самої потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_10 щодо обставин заподіяння тілесних ушкоджень потерпілій обвинуваченою та маючих місце травм у потерпілої, яким у суду немає підстав не вірити, а також висновком судово-медичної експертизи № 973 від 12.11.2024.
Такими своїми показами обвинувачена ОСОБА_7 фактично доводить суду, що в її діях має місце казус, тобто, що вона не передбачала можливості настання наслідків у вигляді заподіяння середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілій, і не могла їх передбачити.
Натомість, судово-медичним експертом у своєму висновку № 973 від 12.11.2024 резюмовано, що тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_6 могли утворитися при падінні з положення на площину, у тому числі з приданням тілу прискорення, як суду свідчила потерпіла, так і зазначила свідок ОСОБА_10 при проведенні слідчого експерименту.
Поміж іншого, як встановлено судом з показань потерпілої, свідка ОСОБА_10 , в ході раптового виниклого словесного конфлікту обвинувачена ОСОБА_7 з силою штовхнула потерпілу ОСОБА_17 , чим посягла на її здоров`я. З врахуванням життєвого досвіду обвинуваченої, похилого віку потерпілої, обвинувачена не могла не передбачати, що потерпіла через такий її поштовх, може не втриматися на ногах та впасти, внаслідок чого їй можуть бути заподіяні тілесні ушкодження, однак легковажно розраховувала на відвернення суспільно небезпечних наслідків свого діяння, які настали.
Судом також встановлено, що ніяких дій, які б спровокували обвинувачену на посягання на здоров`я потерпілої, що призвело до заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень, які б загрожували життю та здоров`ю обвинуваченої, ні потерпіла, ні свідок ОСОБА_10 не вчинили. До таких показань обвинуваченої суд відноситься критично, бо вони є не стабільними та є протиречивими. Так, з показань обвинуваченої так і не зрозуміло, кого саме вона захищала — чи себе від посягань свідка та потерпілої, чи свідка ОСОБА_13 , якому названі особи не давали закінчити роботу. При цьому, з її показань також встановлено, що ніби-то ОСОБА_18 і ОСОБА_6 стали бігти на неї з кулаками, тоді як свідок ОСОБА_13 суду показав, що не зважаючи на заперечення ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , він набрав пісок у ведра, дані особи разом з обвинуваченою між собою стали «з`ясовувати відносини» з приводу можливості використовувати обвинуваченою спільного піску, ще за його присутності, а коли вже він пішов, тоді почався конфлікт. 
Так, всі досліджені судом обставини, що інкриміновано обвинуваченій, показання потерпілої і свідків, дані слідчих експериментів, відеозаписи подій, свідчать про безпідставність доводів обвинуваченої в судовому засіданні щодо відсутності її провини у вчиненому та розцінюється судом як позиція захисту від обвинувачення та бажання обвинуваченої уникнути покарання за скоєне, враховуючи невідворотність покарання, що загрожує їй.
Суд, дослідивши всі надані докази, як стороною обвинувачення, так і стороною захисту, приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 за ст. 128 КК України підтверджується обсягом досліджених в судовому засіданні об`ємом доказів, які підтверджують винність обвинуваченої у скоєному та не викликають у суду сумнівів.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_7 за ст. 128 КК України, як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Призначаючи покарання обвинуваченій, у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, дії обвинуваченої після вчиненого інкримінованого злочину, всі надані до суду дані щодо особи обвинуваченої, її вік, спосіб життя та склад родини - зокрема, що обвинувачена є особою, раніше не судимою, пенсіонеркою, вдовою, яка на обліках у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставин, що його обтяжують - а саме, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яка у своїх діях не покаялась, перед потерпілою не вибачилась та не вжила заходів для відшкодування заподіяної потерпілій шкоди. 
З урахуванням наведеного, з метою дотримання положень загальної частини Кримінального кодексу України, суд вважає необхідним призначити обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідним для її виправлення та попередження вчинення нею нових правопорушень.
Разом з тим, враховуючи обставини інкримінованого кримінального правопорушення, яке є необережним та обставини, які характеризують особу винної, для досягнення цілей покарання суд погоджується з думкою прокурора та вважає можливим виправлення обвинуваченої без реального відбування покарання, із застосуванням ст. 75, 76 КК України.
Законодавчі перешкоди для застосування до обвинуваченої інституту умовного звільнення, відсутні. 
По справі потерпілою ОСОБА_6 заявлено позов, у якому потерпіла просить стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 заподіяну нею майнову шкоду, яка складається з витрат потерпілої на придбання медичних препаратів у сумі 8295,97 грн. та моральної шкоди у сумі 50 000 грн.
Обвинувачена позов потерпілої не визнала у повному обсязі.
На обґрунтування витрат на лікування потерпілою суду надано чеки з аптечних установ та квитанції з банківської картки її чоловіка, які свідчать про придбання препаратів на лікування потерпілої. Відповідно до чеків з аптечних установ, потерпілою придбано медичні препарати для лікування шлунку та судин. Як пояснила потерпіла суду, через перенесений після вчинення відносно неї злочину стрес, у неї загострились хронічні хвороби. 
Враховуючи, що загострення хронічних хвороб, суд вважає, не доведено потерпілою як таке, що безпосередньо пов`язане зі злочином та має причинно-наслідковий зв`язок із подією злочину та його наслідками, а з квитанцій з банківської картки чоловіка потерпілої неможливо зрозуміти, які саме медичні препарати придбані, суд не знаходить підстав для стягнення з обвинуваченої названих витрат потерпілої.
Розмір моральної шкоди потерпіла обґрунтувала завданням обвинуваченою їй моральних страждань внаслідок скоєння відносно неї злочину, а також через порушення нормального способу життя, тривалому перебуванні на лікуванні з подальшим ускладненням стану здоров`я, необхідності докладання додаткових зусиль для захисту своїх прав, для лікування та відновлення психологічного стану. В обґрунтування розміру моральної шкоди також пояснила, що до цих пір не може відійти від події, що мала місце, у неї з`явився страх спілкування з людьми, погіршився сон, вона продовжує лікуватися у невропатолога.
Враховуючи, що обвинувачена є особою, діями якого потерпілій заподіяно моральну шкоду, завдана шкода у відповідності до ст.1167 ЦК України, підлягає відшкодуванню обвинуваченою.
Моральна шкода пов`язана із самим фактом скоєного обвинуваченою злочину. Є безспірним перенесений потерпілою фізичний біль від дій обвинуваченої, понесені моральні страждання від цього, незручності потерпілої, викликані заподіянням пошкоджень, в змінах звичайного пристрою побуту і життєвого укладу потерпілої, пов`язані зі зверненням до правоохоронних органів та медичних установ, емоційному навантаженні, емоційних і психологічних переживаннях потерпілої.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. 
У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Підсумовуючи викладене, при конкретних обставинах заподіяння шкоди, враховуючи похилий вік потерпілої, якій на момент вчинення злочину було 75 років, необережну форми вини обвинуваченої, а також приймаючи до уваги, що притягнення винного до відповідальності є певною мірою відшкодування моральної шкоди, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, доходить висновку про часткову обґрунтованість вимог потерпілої в частині відшкодування моральної шкоди та розмір компенсації моральної шкоди визначає в 30 000 грн.
Речові докази, судові витрати відсутні.
На підставі викладеного та керуючись ст. 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд, 

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винною за ст. 128 КК України та призначити покарання у вигляді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_7 звільнити з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, у відповідності зі ст.76 КК України зобов`язати обвинувачену періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. 
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_6 на відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн., в іншій частині позову - відмовити за необґрунтованістю.
Вирок може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1