ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.04.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/164/26	
Господарський суд Івано-Франківської області у складі: 
судді Рочняк О. В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання) матеріали справи
за позовом: фізичної особи - підприємця Фізичної особи - підприємця Маруневича Володимира Йосиповича 
АДРЕСА_1 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський комерційний центр" 
76495, вул. Автоливмашівська, будинок 8а, місто Івано-Франківськ, село Хриплин, Івано-Франківська обл.
про стягнення 148 213 грн 77 коп. заборгованості 

ВСТАНОВИВ: фізична особа - підприємець Маруневич Володимир Йосипович звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Івано-Франківський комерційний центр" про стягнення 148 213 грн 77 коп. заборгованості, з яких: 125987 грн 40 коп. - сума попередньої оплати, 17082 грн 47 коп. - інфляційні втрати, 5143 грн 90 коп. - 3% річних.
Відповідно до ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 16.02.2026, суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі; встановив, що вказана справа є малозначною (оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та належить до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; постановив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; встановив сторонам строк для надання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечення. 
Сторонам ухвалу про відкриття провадження у справі від 16.02.2026 направлено в їхні електронні кабінети, що відповідає приписам ч.11 ст.242 ГПК України та доставлено до електронних кабінетів сторін 16.02.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа від 17.02.2026.
За змістом п.2 ч.6 ст.242 ГПК України, днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
24.02.2026 через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив на позовну заяву від 24.02.2026 (вх.№3279/26), який, як вбачається із поданої до відзиву на позов квитанції №6066289, доставлено позивачу до його електронного кабінету 24.02.2026.
Відповідно до ч.2 ст. 251 ГПК України, позивач має право подати до суду відповідь на відзив, а відповідач - заперечення протягом строків, встановлених судом в ухвалі про відкриття провадження у справі.
Згідно з ч.3 ст.166 ГПК України, до відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - шостою статті 165 цього Кодексу, відповідно до ч.6 якої, до відзиву додаються в т.ч.: докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Позивач у встановлений судом в ухвалі від 16.02.2026 строк (5 днів з дня отримання відзиву - до 02.03.2026 (01.03.2026 - неділя (вихідний)) ані відповіді на відзив, ні доказів в спростування обставин, вказаних відповідачем у відзиві на позов, а також жодних клопотань, в тому числі про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін чи про проведення судової експертизи у справі суду не надав.
Відповідно до ч.2 ст.252 ГПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
Ч.3 вищевказаної статті передбачено, що якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. Підготовче засідання при розгляді справи у порядку спрощеного провадження не проводиться.
Як встановлено судом, 30-денний строк з дня відкриття провадження у справі, протягом якого могли вчинятися процесуальні дії, сплив 18.03.2026; судовий розгляд справи по суті розпочався 19.03.2026.
01.04.2026 через систему "Електронний суд" від позивача надійшло клопотання від 01.04.2026 (вх.№6079/26) про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення у справі №909/164/26 судової почеркознавчої експертизи.
Відповідно до ст.118 ГПК України, право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
За приписами ч.1 ст.119 ГПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Заяви про поновлення пропущеного процесуального строку на подання клопотання про перехід від спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначення у справі №909/164/26 судової почеркознавчої експертизи, позивач суду не надав.
Таким чином, на підставі ч.2 ст.118 ГПК України вищевказане клопотання позивача належить залишити без розгляду. 

Згідно з ч.4 ст.240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
ПОЗИЦІЇ СТОРІН
Позиція позивача. Позовні вимоги мотивовано тим, що в порушення зобов`язань, які виникли між сторонами, відповідач не здійснив поставку оплаченого позивачем товару, у зв`язку з чим у відповідності до ч. 2 ст. 693 ГПК України у позивача виникло право вимагати у відповідача повернення попередньої оплати. За невиконання відповідачем своїх зобов`язань щодо передачі оплаченого товару та не повернення суми попередньої оплати позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати та 3% річних.
Позиція відповідача. Відповідач у відзиві на позов проти задоволення позовних вимог заперечив мотивуючи тим, що ним поставлено товар на заявлену позивачем суму. При цьому зазначив, що згідно з платіжною інструкцією №335 від 04.09.2024 на суму 125 987 грн 40 коп. з призначенням платежу: "Оплата за товар згідно накл. №558 від 27.08.2024 року…", оплата за отриманий товар була здійснена позивачем після його отримання.
Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, надавши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд встановив таке.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Відповідно до платіжної інструкції №294 від 03.08.2024 ФОП Маруневич Володимир Йосипович перерахував на рахунок ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" 125 987 грн 40 коп. з призначенням платежу: "Оплата за товар згідно накл. №429 від 17.07.2024".
В підтвердження поставки товару відповідачем подано суду копії довіреності №16/7 від 16.07.2024 та видаткової накладної №429 від 17.07.2024 на суму 125 987 грн 40 коп.
Отримання товару за видатковою накладною №429 від 17.07.2024 позивачем не заперечується.
Згідно з платіжною інструкцією №335 від 04.09.2024 ФОП Маруневич Володимир Йосипович перерахував на рахунок ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" 125 987 грн 40 коп. з призначенням платежу: "Оплата за товар згідно накл. №558 від 27.08.2024".
Позивач стверджує, що відповідач своїх зобов`язань щодо передачі оплаченого відповідно до платіжної інструкції №335 від 04.09.2024 товару не виконав та не повернув позивачу суму попередньої оплати, у зв`язку з чим він нарахував відповідачу 17 082 грн 47 коп. інфляційних втрат та 5 143 грн 90 коп. 3% річних.
В підтвердження цієї поставки товару відповідачем надано суду копії довіреності №27/8 від 27.08.2024 та видаткової накладної №558 від 27.08.2024 на суму 125 987 грн 40 коп. 

НОРМИ ПРАВА, ЯКІ ЗАСТОСУВАВ СУД ТА МОТИВИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір, відповідно до ст. 638 ЦК України, є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно з ч. 1 ст. 639 ЦК України встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
За змістом ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За приписами чинного законодавства, договори поставки (як й інші господарські договори) укладаються в письмовій формі: повній - шляхом підписання єдиного документа чи скороченій - шляхом обміну листами, телеграмами, телетайпограмами, телефонограмами, радіограмами чи шляхом прийняття постачальником замовлення покупця до виконання (ст. ст. 205, 206, 208, 639 ЦК України).
Як встановлено судом, договір поставки укладено між сторонами у спрощений спосіб.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За приписами ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За змістом ч. 1, 2 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару.
За встановлених судом обставин справи, на підставі видаткової накладної №429 від 17.07.2024 Яричківським В.М. за довіреністю №16/7 від 16.07.2024, виданою ФОП Маруневич В.Й. отримано від ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" товар (мінвата "Роклайт") на суму 125 987 грн 40 коп.
Відповідно до платіжної інструкції №294 від 03.08.2024 ФОП Маруневич Володимир Йосипович перерахував на рахунок ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" 125 987 грн 40 коп. з призначенням платежу: "Оплата за товар згідно накл. №429 від 17.07.2024".
Поставка відповідачем вказаного товару, його отримання та оплата позивачем, сторонами не заперечується та не є предметом спору.
Предметом спору у цій справі є повернення позивачу передоплати за непоставлений відповідачем товар, який позивачем оплачено на підставі платіжної інструкції №335 від 04.09.2024 товару в сумі 125 987 грн 40 коп. 
У частині 2 статті 693 Цивільного кодексу України зазначено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Верховний Суд у застосуванні положень частини 2 статті 693 Цивільного кодексу України неодноразово наголошував на тому, що умовою їх застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати.
Відповідач в підтвердження поставки товару надав суду копію видаткової накладної №558 від 27.08.2024, відповідно до якої Яричківським В.М. за довіреністю №27/8 від 27.08.2024, виданою ФОП Маруневич В.Й., отримано від ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" товар (мінвата "Роклайт") на суму 125 987 грн 40 коп.
Загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні та загальні засади функціонування платіжних систем в Україні визначено Законом України «Про платіжні послуги».
Згідно з пунктом 54 статті 1 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція - розпорядження ініціатора надавачу платіжних послуг щодо виконання платіжної операції.
Відповідно до підпункту 8 пункту 1 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 року №163, надавач платіжних послуг - надавач платіжних послуг, у якому відкритий рахунок платника/ отримувача/стягувача для виконання платіжних операцій. До надавачів платіжних послуг належать банки та небанківські надавачі платіжних послуг.
Пунктом 17 Інструкції №163 передбачено, що надавач платіжних послуг платника зобов`язаний отримати згоду платника на виконання кожної платіжної операції, крім випадків, передбачених Законом про платіжні послуги. Порядок надання згоди на виконання платіжної операції визначається договором між платником та надавачем платіжних послуг платника.
Положеннями пункту 37 Інструкції №163 встановлено, що платіжна інструкція, оформлена платником в електронній або паперовій формі, повинна містити обов`язкові реквізити, зокрема, призначення платежу.
Платник заповнює реквізит «Призначення платежу» платіжної інструкції так, щоб надавати отримувачу коштів повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Надавач платіжних послуг платника перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність вимогам, викладеним у пункті 41 розділу ІІ цієї Інструкції, лише за зовнішніми ознаками (пункт 41 Інструкції №163).
Відтак, за загальним правилом, право визначати призначення платежу в платіжних документах (платіжній інструкції) згідно вказаних норм належать виключно платнику, особі, що здійснює відповідний платіж. При цьому, банки списують кошти з рахунків клієнтів лише за дорученнями власників цих рахунків.
З огляду на те, що в платіжній інструкції №335 від 04.09.2024 позивач, як платник вказав у призначенні платежу інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється платіжна операція - "Оплата за товар згідно накладної №558 від 27.08.2024", суд дійшов висновку про те, що ФОП Маруневич Володимир Йосипович здійснив оплату в рахунок виконання зобов`язання за реквізитами, зазначеними в призначенні платежу, а саме за вже поставлений від ТОВ "Івано-Франківський комерційний центр" на підставі накладної №558 від 27.08.2024 товар, а не передоплату товару.
При цьому, суд зазначає, що товар за видатковою накладною №558 від 27.08.2024 отримано тим самим представником позивача, що і товар за видатковою накладною №429 від 17.07.2024, поставка якого позивачем визнається; до того ж оплата отриманого за видатковою накладною №558 від 27.08.2024 товару відповідно до платіжної інструкції №335 від 04.09.2024 вказує на подальше схвалення позивачем дій щодо отримання такого товару.
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Частиною 1 ст. 73 ГПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача про повернення передоплати є безпідставними та задоволенню не підлягають та як наслідок не підлягають до задоволення позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які є похідними від вимоги про повернення передоплати.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 13, 20, 73, 74, 76-78, 86, 91, 129, 233, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:

клопотання ФОП Маруневича Володимира Йосиповича від 01.04.2026 (вх.№6079/26) залишити без розгляду.

У задоволенні позову відмовити.
Судовий збір покласти на позивача.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено та підписано 07.04.2026.

Суддя О.В. Рочняк