Справа № 466/5003/25 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С. 
Провадження № 22-ц/811/4430/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 квітня 2026 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ,
прокурора Сеніва О.П.,
представника Львівської міської ради – Поліщук О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Юрія Романовича у виконавчому провадженні №73371474, –

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дуду І.П. звернулася із скаргою на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Юрія Романовича у виконавчому провадженні №73371474.
Скаргу обґрунтовувала тим, що 25 жовтня 2023 року Шевченківським районним судом м. Львова видано виконавчий документ із примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова, у справі № 466/9396/16-ц про зобов`язання ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки загальною площею 4,5 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610166300:08:002:0005, який існував до порушення прав, шляхом знесення огорожі (паркану) за власний рахунок.
Постановою Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 466/9396/16-ц рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року залишено без змін, поновлено дію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року та постанови Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року.
20 листопада 2023 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, з метою примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова, у справі № 466/9396/16-ц, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73371474.
12 травня 2025 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ винесено постанову у виконавчому провадженні № 73371474 про залучення працівників Шевченківського районного відділу поліції в м. Львові, у кількості 8 осіб для забезпечення охорони громадського порядку та фізичного захисту державних виконавців та залучених осіб, при проведенні виконавчих дій, які будуть проводитись смт. Брюховичі, вул.Курортна,20-А, 22 травня 2025 року, о 6:00 годині.
Листом від 21 травня 2025 року №155 державного виконавця Шевченківського ВДВС у м.Львові ЗМУ МЮ Мельника Юрія Романовича було повідомлено, що на підставі укладеного ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 27 листопада 2024 договору підряду №271124 на виконання робіт «Демонтаж огорожі (паркану) згідно Рішення Шевченківського районного суду міста Львова у справі №466/9396/16-ц», працівниками підрядної організації виконано роботи, а саме відновлено стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, а саме демонтовано огорожу (паркан), у зв`язку з чим до ставків забезпечено вільний доступ, на підтвердження чого надано відповідні фотографії.
Також, Шевченківський ВДВС у м.Львові було повідомлено, що 19 травня 2025 року представником ОСОБА_1 через електронний суд в Шевченківський районний суд міста Львова було подано заяву про роз`яснення Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 04 жовтня 2021року у справі №466/9396/16-ц, на розгляд якої визначено строк в 10 днів та наголошено на тому, що у випадку необхідності ОСОБА_1 самостійно будуть проведені додаткові роботи з виконання рішення суду.
Зважаючи на вищевикладене, ОСОБА_1 просила не вживати 22 травня 2025 року заходів примусового виконання рішення суду у ВП №73371474 до винесення ухвали про роз`яснення рішення суду, так як таке виконано боржником добровільно.
Після зупинення виконавчого провадження на підставі Ухвали Касаційного цивільного суду від 20 березня 2024 року, державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Юрієм Романовичем 23 січня 2025 року винесено постанову, якою поновлено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 466/9396/16-ц, виданого 25жовтня 2023 року Шевченківським районним судом м. Львова про зобов`язання ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки загальною площею 4,5 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610166300:08:002:0005, який існував до порушення прав, шляхом знесення огорожі (паркану) за власний рахунок.
Проте, 22 травня 2025 року Шевченківським відділом Державної виконавчої служби у м.Львові в особі державного виконавця Мельника Юрія Романовича проведено виконавчі дії із примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова у справі №466/9396/16-ц, під час яких було проведено земельні роботи із руйнування насипу дамби.
Так, 22 травня 2025 року державний виконавець Державної виконавчої служби у м. Львові Мельник Юрій Романович, прибувши за адресою: смт. Брюховичі, вул. Курортна, 20-А, о 5:50 год., у супроводі працівників Львівського комунального ремонтно-аварійного підприємства, розпочав примусове виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2023 року, яке ще 21 травня 2025 року добровільно та за власний рахунок було виконано Скаржником.
На численні повідомлення представників скаржниці, а саме адвоката Дуди І.П. та представника ТОВ «ЖК Америка» адвоката Масюка М.В. щодо неправомірності вчинюваних дій ніхто не реагував, відтак, дамба (земляний насип), який є підпірною стінкою дамби в кількох місцях була зруйнована, а саме пошкоджено геотекстиль, розорано земляний насип, розкидано каміння.
Відтак, внаслідок вказаних земляних робіт було істотно пошкоджено кам`яний насип дамби та зроблено в даному насипі отвір шириною декілька метрів, перебито кабельну лінію, яка проходила в металевому патрубку під землею в насипі дамби, внаслідок чого знеструмлено камери відеоспостереження об`єкту відпочинкового комплексу « ІНФОРМАЦІЯ_1 », вирвано та знищено гідроізоляційні покриття, які захищали схил насипу від витоку вологи, знищено шлагбаум, пошкоджено альтанку та зелені насадження, які знаходились на насипі дамби, знищено декоративне облицювання кам`яного насипу дамби тощо.
Оскарження бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб органів ДВС передбачено частиною першою ст.74 Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скаржник вважала вищевказані дії державного виконавця Шевченківського відділу Державної виконавчої служби у м. Львові Мельника Юрія Романовича протиправними та такими, що суперечать вимогам пункту 1) ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
З врахуванням зазначених обставин просила:
визнати протиправними дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Юрія Романовича у ВП №73371474 щодо проведення земляних робіт та руйнування насипу дамби, здійснення в ньому отвору (проїзду), нищення та руйнування комунікацій, майна та зелених насаджень, що належить ОСОБА_1 та іншим особам (а.с.1-4).
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ Мельника Юрія Романовича у ВП №73371474 – відмовлено.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 – Дуда Ірина Петрівна.
В апеляційній скарзі покликається на те, що державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові ЗМУ МЮ Мельник Юрій Романович розпочав виконання рішення суду, яке добровільно виконано скаржником.
Проведені земляні роботи шляхом риття кам`яного насипу дамби не відповідали способу та порядку примусового виконання рішення суду, а внаслідок протиправних земляних робіт пошкоджено майно ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 правомірно використовує земельну ділянку з кадастровим номером 4610166300:08:002:0005 площею 4.5 га, що знаходиться на АДРЕСА_2 на праві оренди земельної ділянки, що підтверджується судовими рішеннями, які набрали законної сили.
Просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове ріння, яким скаргу задовольнити.
31 березня 2026 року представник Львівської міської ради Поліщук О.С. подала додаткові письмові пояснення у справі у яких звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні докази пошкодження майна ОСОБА_1 внаслідок проведення виконавчих дій 22 травня 2025 року. Не підтверджені є посилання на руйнування дамби та зелених насаджень на земельній ділянці з кадастровим номером 4610166300:08:002:0005 площею 4.5 га на АДРЕСА_2 яка належить Львівській міській раді.
03 квітня 2026 року Шевченківський відділ ДВС у м. Львові Львівського міжрегіонального управління міністерства юстиції України надіслало письмові пояснення у справі у яких звертають увагу на те, що з метою примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року державним виконавцем Мельником Ю.Р. 12 травня 2025 року винесено вимогу про залучення працівників Львівського комунального ремонтно-аварійного підприємства (ЛК РАП) для демонтажу огорожі згідно рішення суду.
Хоча договір підряду №271124 щодо демонтажу паркану між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 укладено 27 листопада 2024 року, однак підрядником жодної дії до 12 травня 2025 року не вчинялося.
Навіть після початку виконання робіт з демонтажу паркану підрядником, такі виконувались надто повільно ( з 27 листопада 2024 року по 12 травня 2025 року було демонтовано декілька прольотів), у той же час працівниками ЛК РАП демонтаж всіх секцій навколо озера 22 травня 2025 року зайняв приблизно 8 годин.
Звертає увагу на необґрунтованості висновку експерта від 04 березня 2024 року щодо неможливості демонтажу паркана а відтак і виконання рішення суду.
На даний час рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 25 жовтня 2025 року виконано в повному обсязі, і 05 червня 2025 року державним виконавцем Мельником Р.Ю. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Пров виконавче провадження».
Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 – Дуди І.П. на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення прокурора Сеніва О.П. та представника Львівської міської ради Поліщук О.С. на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до положень ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Умови і порядок виконання рішень судів, що підлягають примусовому виконанню, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.74 ЗУ Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 04 жовтня 2021 року задоволено позовну заяву Львівської обласної прокуратури про визнання недійсним прийнятого 02 липня 2015 року Брюховицькою селищною радою рішення про передачу в оренду ОСОБА_1 на позаконкурсних засадах земельної ділянки площею 4,5 га із наявною на ній водоймою.
Також, даним судовим рішенням визнано недійсним укладений 04 серпня 2015 між Брюховицькою селищною радою та ОСОБА_1 , на виконання зазначеного рішення, договір оренди земельної ділянки.
Судом зобов`язано ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом знесення огорожі (паркану) за власний рахунок, повернувши спірну земельну ділянку територіальній громаді в особі Львівської міської ради, яка являється правонаступником Брюховицької селищної ради.
Постановою Верховного Суду від 31 жовтня 2024 року рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 вересня 2023 року про задоволення позову прокуратури залишено без змін.
Оскільки рішення набрало законної сили 28 вересня 2023 року, Шевченківським районним судом м.Львова 25 жовтня 2023 та 13 листопада 2023 року видано виконавчі листи, які скеровані до примусового виконання до Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ.
20 листопада 2023 року відкрито два виконавчі провадження за вказаними виконавчими документами, а саме:
- зобов`язано ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 4,5 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 територіальній громаді в особі Львівської міської ради (ВП № 73371386);
- зобов`язано ОСОБА_1 відновити стан земельної ділянки загальною площею 4,5 га у АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610166300:08:002:0005, який існував до порушення прав, шляхом знесення огорожі (паркану) за власний рахунок (ВП № 73371474).
В ході примусового виконання ВП № 73371474 державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю.Р. у зв`язку із невиконанням судового рішення 08 грудня 2023р. та 04 січня 2024р. складено акти державного виконавця, про те, що судове рішення боржником не виконано та відповідно 11 грудня 2023р. та 05 січня 2024 р. винесено постанови про накладення штрафу на боржника ОСОБА_1 .
На підставі ухвали Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 466/9396/16 примусове виконання судового рішення 16 квітня 2024 року зупинено, про що державним виконавцем винесено відповідну постанову.
У зв`язку із прийняттям остаточного рішення в справі, а саме - постанови Верховного Суду від 31 жовтня 2024, державним виконавцем 23 січня 2025 року поновлено вчинення виконавчих дій, про що винесено постанову та повідомлено сторони виконавчого провадження.
06 травня 2025 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУ МЮ Мельником Ю.Р. складено ще один акт державного виконавця про те, що рішення суду не виконано.
У зв`язку із тривалим невиконанням боржником судового рішення 12 травня 2025 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ Мельником Ю.Р. винесено постанову про залучення працівників органів внутрішніх справ для забезпечення охорони громадського порядку, у зв`язку із призначенням примусового виконання рішення суду 22 травня 2025р о 6:00 год. Окрім цього, з метою примусового виконання судового рішення, державним виконавцем Мельником Ю.Р. 12 травня 2025 винесено вимогу про залучення працівників Львівського комунального Ремонтно-аварійного підприємства для знесення огорожі згідно рішення суду.
Згідно акту приймання виконаних будівельних робіт працівниками ЛК РАП здійснено такі види робіт:
- розбирання дерев`яних парканів глухих із струганих дошок;
- демонтаж металоконструкцій огороджень
- розбирання бутобетонних стовпів
- розбирання поясків з листової сталі
- демонтаж воріт висотою до 2м.
Також встановлено, що 27 листопада 2024 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_3 було укладено договір підряду №271124 на виконання робіт «Демонтаж огорожі (паркану) згідно рішення Шевченківського районного суду м.Львова у справі №466/9396/16-ц». На виконання умов даного договору 16 травня 2025 року ОСОБА_1 перерахувала авансовий внесок в розмірі 25 000, 00 грн. на рахунок підрядної організації.
21 травня 2025 року було проведено демонтаж огорожі (паркану) на земельній ділянці, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Проте судове рішення не було виконано в повному обсязі. Адже, шляхом демонтажу кількох секцій паркану можливо відновити доступ до водойми, проте це не є відновленням стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Відтак, такий фактор створював перешкодити для використання земельної ділянки її законному власнику – Львівській міській раді.
ОСОБА_1 звертає увагу на те, що згідно з рішенням суду огорожа (паркан) повинна бути знесена за її власний рахунок. Вказану позицію ніхто із сторін справи не оспорює. Так, державним виконавцем згідно із Законом України «Про виконавче провадження» залучено до виконання ЛК РАП, яким проведено демонтаж огорожі (паркану) та здійснено розрахунок робіт, а тому 02 червня 2025 року державним виконавцем винесено постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження, де зазначено вартість робіт у розмірі 223 210,73 грн., що фактично й підтверджує факт виконання судового рішення за власний рахунок ОСОБА_1 .
Виходячи із висновку експерта №23/02-24е від 04 березня 2024 року земельну ділянку кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 неможливо розгородити, оскільки: 1) сітчаста огорожа (паркан) відсутня; 2) не руйнуючи будівлі та споруди (огорожі), які належать суміжним землекористувачам та власникам будівель і земельних ділянок. Однак, судом у рішенні від 04 жовтня2021 року не вказано, що паркан сітчастий і потрібно демонтувати саме сітчастий (чи іншої конструкції паркан).
Відповідно до згаданого висновку, експертом межу земельної ділянки кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 розділено на 109 точок. Значна частина паркану проходить по умовній лінії та огороджена дерев`яним (металевим) парканом, в деяких місцях на кам`яному фундаменті, або огороджена залізо-бетонною огорожею та лише від точки 18 до точки 23, від точки 84 до точки 85 по стіні кам`яної нежитлової будівлі.
Експерт вважає, що розгородити земельну ділянку кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 також не можливо, оскільки вказана ділянка межує з 3 іншими земельними ділянками (від точки 85 до точки 92) та по межі проходить спірна огорожа.
Однак, таке твердження експерта суд першої інстанції обґрунтовано вважав помилковим, оскільки громадяни вправі зводити будь-які споруди – в тому числі і паркани лише на земельній ділянці, яка передана їм у власність чи користування на законних підставах. Якщо паркан, який є у власності приватних осіб, знаходиться на думку експерта, на спірній земельній ділянці кадастровий номер 4610166300:08:002:0005, відтак він збудований самочинно та у такому випадку допущено самовільне зайняття земель комунальної власності.
Якщо паркан збудовано на земельній ділянці громадянина (власника, користувача), то він не відноситься до земельної ділянки кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 і питання про його демонтаж рішення суду не стосується.
ОСОБА_1 також посилається на пошкодження комунікацій, майна, зелених насаджень та дамби, проте немає підтвердження наявності таких пошкоджень (копії фотографій і.т.і.).
Згідно з адміністративно-територіальною реформою правонаступником Брюховицької селищної ради стала Львівська міська рада та на виконання вказаного рішення, 15 листопада 2023 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі заяви Львівської міської ради від 31жовтня 2023 внесено відомості про припинення речового права, а саме – оренди земельної ділянки кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 площею 4,5 га на підставі постанови Львівського апеляційного суду № 466/9396/16-ц від 28 вересня 2023року.
Виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016.
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема виконавчих листів і наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 № 2832/5 виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
За змістом ч. 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.
Згідно зі ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.
Системний аналіз наведених вище правових норм передбачає, що закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» можливо лише за умови виконання вказаних виконавчих дій, а саме: накладення на боржника штрафу і перевірка стану виконання рішення (у разі невиконання вимог державного виконавця без поважних причин); перевірка стану виконання рішення суду перед закінченням виконавчого провадження; звернення до правоохоронних органів з повідомленням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону у випадку повного невиконання судового рішення. Якщо після вжиття державним виконавцем усіх заходів примусового виконання рішення боржник відмовляється виконувати рішення немайнового характеру, а виконати його без участі боржника неможливо, державний виконавець звертається до правоохоронних органів із повідомленням про злочин, після чого закінчує виконавче провадження.
Разом з тим, невиконання боржником рішення після накладення на нього штрафу не може свідчити про вжиття заходів примусового виконання рішення й не свідчить про неможливість його виконання. Накладення штрафів і внесення подання (повідомлення) правоохоронним органам не є достатніми заходами виконання рішення суду, якщо при цьому відсутні докази, які б підтверджували факт реального виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання. Аналогічні висновки у подібних спірних правовідносинах викладено у постанові Верховного Суду від 18.06.2019 у справі №826/14580/16, від 08.12.2022 у справі №457/359/21.
За змістом ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону (пункт 1); з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3); накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку (пункт 6); звертатися до суду або органу, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про роз`яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа у випадках, передбачених цим Законом, до суду, який видав виконавчий документ, - із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення, про відстрочку чи розстрочку виконання рішення (пункт 10); викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні (пункт 14); здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом (пункт 22).
У постанові від 22 серпня 2018 у справі №471/283/17-ц зроблено висновок, що згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст. 451 ЦПКУ - за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Заявник у скарзі просить лише визнати протиправним дії державного виконавця щодо проведення підрядною організацією ЛК РАП (22 травня 2025 року земляних робіт та руйнування насипу дамби, здійснення в ньому отвору (проїзду), нищення та руйнування комунікацій, майна та зелених насаджень проте не визначає які порушення слід усунути (поновити порушене право заявника), тим самим захистити право заявника. 
Дійсно, 22 травня 2025 року на виконання рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 04 жовтня 2021 року щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути земельну ділянку загальною площею 4,5 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер 4610166300:08:002:0005 територіальній громаді в особі Львівської міської ради шляхом демонтажу огорожі (паркану) державним виконавцем була залучена підрядна організація ЛК РАП з важкою технікою, оскільки рішення суду добровільно не було виконано боржником.
Очевидно, що важка техніка залишила сліди на землі при розбиранні дерев`яних парканів глухих із струганих дошок, демонтажі металоконструкцій огороджень, розбиранні бутобетонних стовпів, розбиранні поясків з листової сталі, демонтажі воріт висотою до 2м, демонтажі паркану навколо озера, але по іншому виконати рішення суду було неможливо. 
Частиною 2 ст.451 ЦПК України передбачено, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
З Акту державного виконавця Мельника Ю.Р. від 22 травня 2025 року вбачається, що рішення суду в частині шляхом знесення огорожі (паркану) виконано фактично у повному обсязі.
Постановою від 22 травня 2025 року виконавче провадження № 73371474 закінчене та як з`ясовано в судовому засіданні така постанова не оскаржувалася.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Також, відповідно до практики ЄСПЛ, зокрема у справі «Гарсіа Руіз проти Іспанії (Garcia Ruiz v. Spain) від 21.01.1999 року (заява 30544/96), п. 26: «…при відхиленні скарги апеляційний суд може в принципі просто схвалити обґрунтування рішення суду нижчого суду…».
Зважаючи на вказане колегія суддів вважає за можливе в цілому схвалити мотиви суду першої інстанції щодо розгляду усіх позовних вимог, викладені в оскаржуваному рішенні, вважаючи такі належними та відповідними до встановлених обставин, що мають значення та вимог закону, без додаткового дублювання.
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 02 грудня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 07 квітня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.