постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНи
07 квітня 2026 року 
м. Київ
справа № 516/230/23
провадження № 51-2780км25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),
прокурорів ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
ОСОБА_7 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 на вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 10 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року в кримінальному провадженні № 22022120000000309за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Теплодарського міського суду Одеської області від 10 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління та місцевого самоврядування, а також займатися діяльністю пов`язаною з наданням публічних послуг, на строк 15 років з конфіскацією майна.
Також вирішено питання про речові докази.
Суд першої інстанції встановив, що  ОСОБА_8 являючись громадянином України та перебуваючи на посаді інспектора сектору реагування патрульної поліції відділення №1 Скадовського районного відділу поліції у Херсонській області, маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для розуміння факту захоплення та подальшого утримання Російською Федерацією території Херсонської області, достовірно знаючи про збройну агресію Російської Федерації (далі - РФ) проти України, як обставину, яка є загальновідомим фактом, а також достеменно знаючи про факт захоплення міста Херсона збройними формуваннями РФ, у травні 2022 року (більш точний час не встановлено) діючи умисно та підтримуючи воєнну агресію РФ на території України, погодився на пропозицію невстановлених осіб із числа військовослужбовців та представників спецслужб РФ у місті Херсоні, та добровільно зайняв посаду так званого «заступника начальника» у підпорядкованому окупаційній адміністрації РФ незаконно створеному органі - «Голопристанському районному відділенні поліції ГУ МВС Херсонської області», тобто посаду в незаконно створеному окупаційною владою на тимчасово окупованій території Херсонської області правоохоронному органі.
Починаючи із дня призначення на посаду ОСОБА_8 регулярно відвідує робочі зміни в установі «Голопристанське районне відділення поліції ГУ МВС Херсонської області» і виконує свої службові обов`язки.
При перегляді вироку за апеляційною скаргою захисника апеляційний суд ухвалою від 21 квітня 2025 року залишив це рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Вимоги касаційних скарги та викладені в них узагальнені доводи
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
На обґрунтування своїх вимог зазначає, що після завершення досудового розслідування стороні захисту не були відкриті усі докази у кримінальному провадженні, зокрема не були надані для ознайомлення протоколи огляду веб-сторінок у мережі Інтернет від 15 березня 2023 року, протокол огляду від 24 лютого 2023 року відеоролика, акти № 621/2/02-2022 від 07 травня 2022 року та № 660/2/02-2022 від 10 травня 2022 року про відсутність на службі (робочому місці) ОСОБА_8 . Ці докази були надані стороною обвинувачення лише під час судового розгляду, на що сторона захисту неодноразово звертала увагу в судових засіданнях.
Вважає, що при перегляді вироку апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів у справі.
Також вказує, що судові засідання в яких проводився допит свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в порушення вимог ч. 5 ст. 27 КПК не фіксувалися технічними засобами. Звукозаписи інших судових засідань мають погану якість, показання свідків, викладені у вироку, не відповідають тим, які вони надавали в судовому засіданні.
З урахуванням зазначених обставин вважає, що оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам статей 370, 374, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Позиція учасників в суді касаційної інстанції 
У судовому засіданні захисник підтримав вимоги касаційної скарги.
Прокурор виступив проти задоволення скарги і просив залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
Мотиви Суду
Колегія суддів (далі - Суд), заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в касаційній скарзі, дійшла висновку про таке.
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до вимог ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
За приписами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Як убачається з вироку, свій висновок про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину суд першої інстанції обґрунтував доказами, які були зібрані в передбаченому законом порядку та перевірені в судовому засіданні і визнані належними та допустимими, яким цей суд дав відповідну правову оцінку.
Такого висновку суд першої інстанції дійшов зокрема, на підставі наданих у судовому засіданні показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , досліджених у порядку ч. 11 ст. 615 КПК показань свідка ОСОБА_13 , даних які містилися в протоколах слідчих дій та інших письмових доказах у їх сукупності.
Суд першої інстанції уважно дослідив надані стороною обвинувачення докази, шляхом логічного аналізу зіставив встановлені в кримінальному провадженні факти та обставини, надав їм об`єктивну оцінку та дійшов умотивованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину і достатність зібраних у кримінальному провадженні доказів для ухвалення обвинувального вироку. Переконливих аргументів, які би вказували на порушення місцевим судом правил оцінки доказів, передбачених вимогами кримінального процесуального закону захисник у касаційній скарзі не навів і такого з матеріалів справи Суд не вбачає.
Згідно з положеннями ст. 419 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у справі та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено правові підстави, з яких подану скаргу визнано необґрунтованою. 
Цих вимог закону при ухваленні судового рішення суд апеляційної інстанції повністю дотримався.
Ретельно перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, наведені в апеляційній скарзі захисника, суд апеляційної інстанції дійшов умотивованого висновку про їх безпідставність і обґрунтовано відхилив, залишивши вирок без змін.
При цьому апеляційний суд погодився з правильністю висновку місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1КК, який був зроблений цим судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин і підтверджений доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінених відповідно до вимог ст. 94 КПК.
При перегляді вироку апеляційний суд не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну юридичну оцінку діям засудженого і ухвалити у справі законне та обґрунтоване судове рішення.
Безпідставними є доводи захисника в касаційній скарзі про те, що після завершення досудового розслідування стороні захисту не були відкриті протоколи огляду веб-сторінок в мережі Інтернет від 15 березня 2023 року, протокол огляду від 24 лютого 2023 року відеоролика, акти № 621/2/02-2022 від 07 травня 2022 року та № 660/2/02-2022 від 10 травня 2022 року про відсутність на службі (робочому місці) ОСОБА_8 .
Як убачається з протоколу надання доступу до матеріалів досудового розслідування та ознайомлення з ними від 23 березня 2023 року (т. 3 а.п. 134-139) адвокату ОСОБА_14 , яка здійснювала захист інтересів ОСОБА_8 на стадії досудового розслідування, було надано доступ до всіх матеріалів досудового розслідування, у тому числі і до зазначених протоколів та актів. Жодних заперечень та зауважень при ознайомленні з матеріалами провадження захисник не висловлювала.
У судовому засіданні 10 грудня 2023 року захисник ОСОБА_5 при вирішенні судом клопотання прокурора про долучення доказів до матеріалів справи не заперечував проти задоволення цього клопотання, оскільки усі ці докази надавалися стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК. Окрім того, під час дослідження судом вказаних актів і протоколів захисник не заявляв у суді про їх недопустимість через те, що їх не було відкрито стороні захисту, а навпаки підтвердив, що ці докази були надані захисту для ознайомлення. Також, під час виступу в судових дебатах захисник не зазначав про недопустимість цих доказів через порушення вимог ст. 290 КПК.
Не відповідають дійсності і твердження захисника в скарзі про те, що під час допиту в суді свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 не здійснювалася фіксація судового засідання технічними засобами. Як убачається з долучених до матеріалів провадження аудіо,-відео дисків технічної фіксації процесу, на цих дисках зафіксовано перебіг судового засідання 12 березня 2024 року, під час якого проводився допит цих свідків. Цей аудіо,-відео запис є належної якості та повністю відображає процедуру судового розгляду, а зафіксовані на ньому показання свідків відповідають тим, що викладені у вироку.
Інші наявні у справі аудіо,-відео диски технічної фіксації судових засідань також мають належну якість, а захисник у скарзі не конкретизує, показання яких саме інших свідків допитаних судом невірно відображені у вироку.
Що стосується доводів захисника про безпідставну відмову суду апеляційної інстанції у задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів у справі, то такі суперечать його власній позиції, оскільки під час апеляційного розгляду останній у судовому засіданні 21 квітня 2025 року відмовився від цього клопотання.
З урахуванням такої відмови захисника апеляційний суд дійшов висновку про відсутність законних підстав для повторного дослідження доказів у кримінальному провадженні, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип змагальності та диспозитивності в процесі.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, при наявності клопотання учасників судового провадження за умови, що суд першої інстанції дослідив їх не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.
Отже, доводи захисника про порушення апеляційним судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК через відмову апеляційного суду в задоволенні його клопотання про повторне дослідження доказів у справі є необґрунтованими.
Наведені захисником у касаційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених в оспорюваних судових рішеннях, і не ставлять під сумнів законність цих рішень.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду є належним чином умотивованими та обґрунтованими і за змістом відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК, у них наведено відповідні підстави та положення закону, якими керувалися ці суди при ухваленні своїх рішень.
Під час перевірки оскаржуваних рішень судом касаційної інстанції не встановлено таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи закону України про кримінальну відповідальність, наслідком яких можуть бути їх зміна чи скасування, а тому підстав для задоволення касаційної скарги колегія суддів не вбачає.
На підставі викладеного, керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Теплодарського міського суду Одеської області від 10 квітня 2024 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 21 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 без зміни.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді : 

____________________ __________________ ___________________ 
ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3