Справа №305/4074/25
Провадження по справі № 2/305/1096/25 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07.04.2026. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
за участі секретаря судового засідання Тафійчук М.І.
представника відповідача, прокурора Сич Х.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:
28.10.2025, ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди. 
Заяву мотивує тим, що слідчим відділенням Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області за процесуального керівництва Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013070140000809, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2013 року за ч.1 ст.367 КК України 09 жовтня 2015 року в рамках кримінального провадження ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а саме у службовій недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. 04 березня 2016 року раніше повідомлену підозру змінено та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме у вчиненні службової недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним правам та інтересам окремих громадян. Вироком Рахівського районного суду від 20.06.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки та зі штрафом в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень. На підставі ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України. Кримінальне провадження, внесене 19 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12013070140000809 – закрито. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено стягнути з співвідповідача Ясінянського споживчого товариства (код ЄДРПОУ 01750683), юридична адреса: смт. Ясіня, вул. Миру №19, Рахівського району, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 (триста сімдесят сім тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 91 копійку матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди. В решті позовних вимог – відмовлено. Заходи забезпечення кримінального провадження, арешт, накладений ухвалою Рахівського районного суду від 11.10.2017 на нерухоме майно, що належить Ясінянському споживчому товариству, в межах суми задоволеного цивільного позову, по вступу вироку в законну силу, залишено без змін до виконання вироку в частині стягнення цивільного позову. Закарпатський апеляційний суд ухвалою від 06.03.2019 виключив із резолютивної частини вироку рішення про закриття кримінального провадження. У решті вирок залишив без змін. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.10.2019 скасовано ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2019 щодо ОСОБА_2 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2019 матеріали провадження №305/2050/15-к щодо ОСОБА_2 направлено до Львівського апеляційного суду. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 16.07.2020 вирок Рахівського районного суду від 20 червня 2018 року відносно ОСОБА_2 залишено без змін. Виключено з резолютивної частини вироку суду покликання на закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19 лютого 2016 року за №12013070140000809, як помилково зазначене і таке, що не несе за собою жодного юридичного змісту. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.11.2020 ухвалу Львівського апеляційного суду від 16.07.2020 щодо ОСОБА_2 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.02.2021 вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду 26.05.2021, вказане кримінальне провадження направлено на розгляд до Тячівського районного суду Закарпатської області. Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року ОСОБА_2 засуджено за ст.367 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 2 роки, та штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень. На підставі ст.74 ч.5 КК України, ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України. Вироком суду ОСОБА_2 визнано винуватою та засуджено за те, що вона, обіймаючи посаду голови правління Ясінянського споживчого товариства, у листопаді-грудні 2008 року допустила неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них під час продажу гр. ОСОБА_3 будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , яка належала Ясінянському споживчому товариству та на момент проведення аукціону 11 листопада 2008 року перебувала в оренді приватного підприємця ОСОБА_5 , засвідчивши в договорі купівлі-продажу будівлі магазину від 18 грудня 2008 року про те, що прав на відчужувану будівлю на момент його укладення у третіх осіб немає, не повідомила покупцю ОСОБА_3 про перебування будівлі в оренді до 31 грудня 2008 року, а орендаря ОСОБА_5 - про продаж об`єкта оренди, і не вжила заходів до своєчасного звільнення ОСОБА_5 вказаного приміщення та повернення орендованого магазину за актом прийому передачі, внаслідок чого приватний підприємець ОСОБА_5 27 грудня 2008 року під час звільнення будівлі магазину демонтувала здійснені нею невід`ємні покращення будівлі, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом правам та інтересам громадянки ОСОБА_3 у виді матеріальної шкоди в розмірі 214984 гривні 04 копійки. Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 2025 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без зміни. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2025 року вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 2025 року щодо ОСОБА_2 скасовано. Кримінальне провадження за ст.367 ч.2 КК України щодо ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КПК України за відсутності у її діянні складу кримінального правопорушення. Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає. Зазначає, що визначаючи строк перебування ОСОБА_2 під слідством і судом, необхідно виходити з того, що його початком є день повідомлення про підозру – 09 жовтня 2015 року, а завершенням - день винесення Верховний Судом постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення – 16 вересня 2025 року. Таким чином, строк перебування ОСОБА_2 під судом і слідством становить 119 місяців та 8 днів. Про незаконність перебування під слідством та судом свідчить підстава закриття кримінального провадження - за відсутності у діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. Мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 , відповідно до статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» за період перебування під слідством і судом не може становити менше ніж 954133 гривень (8000 гривень х 119 міс.) + (8000 гривень/30 днів) х 8 днів). Враховуючи вищенаведені обставини просить позовні вимоги задовольнити, стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 954133 гривень на відшкодування завданої моральної шкоди, а також витрат пов`язаних з наданням правової допомоги у сумі 22000 гривень.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 04.11.2025 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 02.12.2025. Надано відповідачам п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
18.11.2025, керівник Закарпатської обласної прокуратури, ОСОБА_6 , надіслав до суду відзив на позовну заяву. Вважає, що зазначений позов є необгрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення з наступних підстав. Заявлені вимоги позивачкою мотивовано тим, що моральну шкоду їй заподіяно незаконним переслідуванням упродовж 9 років 11 місяців 8 днів у кримінальному провадженні №12013070140000809 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 367 КК України. Позивачка ОСОБА_2 , зазначає, що завдана їй моральна шкода полягає у душевних стражданнях через тривале кримінальне переслідування, внаслідок чого вона зазнана приниження честі, гідності та репутації, було порушено її звичний уклад життя, пов`язаний з викликом до органів досудового розслідування та суду, позивачка постійно відчувала стрес, заниження самооцінки та тривогу за своє майбутнє, що створювало для неї негативні емоції. Одночасно, у позові при проведенні розрахунку заподіяної шкоди за кожен місяць перебування під слідством і судом позивачка виходила з одного мінімального розміру заробітної плати в сумі 8000 гривень. Приписами, які містяться в ст.13 Закону №266/94-ВР, вказано, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, мають застосовуватися у взаємозв`язку з ч.2 ст.8 Закону № 4059-ІХ, в якій визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчисленая виплат за рішеннями суду в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абз.9 ст.7 цього Закону, а саме 1600 гривень. Просить суд врахувати, що хоча станом на день подання позову розмір мінімальної заробітної плати становив 8000 гривень, одночасно зазначеною статтею визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Таким чином, розмір компенсації моральної шкоди у сумі 954133 гривень, яку ОСОБА_2 просить стягнути на свою користь за час перебування її під кримінальним переслідуванням у 5 разів перевищує мінімальний розмір для відшкодування, виходячи із сукупності приписів, визначених в ч.3 ст. 13 Закону №266/94-ВР та ч.2 ст.8 Закону №4059-ІХ, не підтверджений належними доказами, оскільки є занадто завищеним, не відповідає розмірам сатисфакцій, які відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини присуджуються заявникам за порушення державою їхніх прав, передбачених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, на порушенні яких під час перебування під слідством і судом наполягає позивачка. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення за рахунок Держави. Водночас, визначена позивачкою сума морального відшкодування у розмірі 954133 гривень, не відповідає принципам рівності, поміркованості, розумності та справедливості. В матеріалах справи не наведені докази для оцінки того, що завдані позивачці душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану її здоров`я, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках з іншими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат для їх відновлення до попереднього стану, що передував моменту притягнення до кримінальної відповідальності та виникли у зв`язку з таким переслідуванням. Будь-якого експертного дослідження на підтвердження заподіяної органом досудового розслідування шкоди (суми позову) у причинно-наслідковому зв`язку до суду надано. Крім того, обґрунтованого розрахунку суми, яку позивачка просить стягнути на свою користь, до позову не долучено. Таким чином, позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним рішенням і діями органів досудового розслідування, прокуратури у розмірі 954133 гривень, підлягає відхиленню. Також, підлягає залишенню без задоволення і вимога про стягннення з Державного бюджету України на користь позивачки 22000 гривень на відшкодування суми, сплаченої у зв`язку з наданням юридичної допомогу з наступних підстав. Вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, суд має враховувати складність справи, час витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих послуг та ціну позову. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи і її складністю, витраченим часом адвоката і обсягом наданих послуг, ціною позову в поєднанні з граничним розміром витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 19.03.2020 у справі №140/2323/19, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18. Ураховуючи фактичний обсяг виконаної роботи та її незначну складність, виплата витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22000 гривень є не співмірною зі складністю справи, витраченого часу, обсягу наданих послуг та виконаних робіт. З аналогічних підстав, постановою Закарпатського апеляційного суду від 18.02.2025 у справі №308/22619/23 за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури зменшено суму витрат на правничу допомогу адвоката з 23200 гривень до 8000 гривень. Враховуючи вищенаведене, керівник Закарпатської обласної прокуратури, Мирослав Пацкан, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Окрім цього, 18.11.2025, представник Державної казначейської служби України, ОСОБА_7 , надіслала через систему "Електронний суд", відзив на позовну заяву. Зазначає, що розглянувши позовну заяву та матеріали приєднані до справи, вважає, що вимоги позивача не підлягаються задоволенню, оскільки є необгрунтованими, безпідставними та заявленими до неналежного відповідача. Основним завданням Казначейства є реалізація Державної політики у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів. Оскільки, Казначейство жодних прав та інтересів позивачки не порушувало, не вступало у правовідносини з нею і жодної шкоди позивачці не завдало (до того ж сама позивачка не вказує на Казначейство як на порушника своїх прав), то відповідно до вимог Конституції України, ЦК України та інших актів законодавства, й обов`язкових висновків Конституційного суду України Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачці внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів. (Аналогічна позиція міститься в ухвалі ВССУ від 05.07.2017 по справі №210/327/15-ц, постанові Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі №199/6713/14-ц). Відповідно до пункту 3 статті 13 Закону про порядок відшкодування, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Так, розмір мінімальної заробітної плати на 2025 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у місячному розмірі: з 1 січня– 8000 гривень. Однак, одночасно, абз.4 ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується, як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абз.9 ст.7 цього Закону, а саме на рівні 1600 гривень. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення та призводити до безпідставного стягнення коштів з Державного бюджету України. Щодо відшкодування професійної правничої допомоги. Відповідно до ст.141 ЦПК України на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: договір про надання правничої допомоги; документи, що свідчать про оплату гонорару; докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт. Звертають увагу суду, що розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат. На підставі вищенаведеного просять приєднати відзив до матеріалів справи та відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
На підставі ухвали суду від 19.01.2026 підготовче провадження у цивільній справі №305/4074/25 за позовом ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди - закрито. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні в залі Рахівського районного суду Закарпатської області за адресою: м. Рахів, вул. Карпатська, №15, Закарпатської області на 09 годину 00 хвилин, 19 лютого 2026 року.
Позивачка ОСОБА_2 та її представник, адвокат Ємчук Л.В. у судове засідання не з`явилися. Поряд з цим, 19.01.2026, представник позивачки ОСОБА_2 , адвокат Ємчук Л.В., вкотре, надіслала через систему "Електронний суд" заяву про розгляд справи без участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Інших заяв, клопотань та відводів не заявляють.
Представник відповідача, прокурор, Сич Х.В., 26.03.2026 у судовому засіданні зазначила, що позов є безпідставним та таким, що не підлягає до задоволення. Вважає моральну шкоду завдану позивачці недоведеною. Зазначає, що прокуратурою у відзиві детально розписано та наведено підстави для відмови у задоволенні позову. Виправдання обвинуваченої не несе за собою спричинення моральної шкоди ОСОБА_2 , тому у задоволення позовних вимог просить відмовити повністю.
Представник Головного управління Державної казначейської служби України, у судове засідання, повторно, не з`явився. Про день,час та місце проведення судових засідань повідомлялися вчасно та належним чином, шляхом надіслання судової повістки, що стверджується роздруківками довідок про доставку електронного документу. Причини неявки суд не повідомили. Заяв та клопотань про відкладення судових засідань не подавали.
Заслухавши позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до такого висновку.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що підставою виникнення цивільних прав і обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
Судом встановлено, що слідчим відділенням Рахівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області за процесуального керівництва Рахівського відділу Тячівської місцевої прокуратури проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №12013070140000809, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02 серпня 2013 року за ч.1 ст.367 КК України 09 жовтня 2015 року.
В рамках кримінального провадження, ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а саме у службовій недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам окремих юридичних осіб. 
04 березня 2016 року раніше повідомлену підозру змінено та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, а саме у вчиненні службової недбалості, тобто невиконання або неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки охоронюваним правам та інтересам окремих громадян. 
Вироком Рахівського районного суду від 20.06.2018 року ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями строком на 2 (два) роки та зі штрафом в розмірі 250 (двісті п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят) гривень. На підставі ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у зв`язку з закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України. Кримінальне провадження, внесене 19 лютого 2016 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12013070140000809 – закрито. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалено стягнути з співвідповідача Ясінянського споживчого товариства (код ЄДРПОУ 01750683), юридична адреса: смт. Ясіня, вул. Миру №19, Рахівського району, на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 (триста сімдесят сім тисяч сімсот сімдесят дві) гривні 91 копійку матеріальної шкоди та 100000 (сто тисяч) гривень моральної шкоди. В решті позовних вимог – відмовлено. Заходи забезпечення кримінального провадження, арешт, накладений ухвалою Рахівського районного суду від 11.10.2017 на нерухоме майно, що належить Ясінянському споживчому товариству, в межах суми задоволеного цивільного позову, по вступу вироку в законну силу, залишено без змін до виконання вироку в частині стягнення цивільного позову.
06.03.2019, Закарпатський апеляційний суд ухвалою виключив із резолютивної частини вироку рішення про закриття кримінального провадження. У решті вирок залишив без змін. Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22.10.2019 скасовано ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 06.03.2019 щодо ОСОБА_2 і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Ухвалою Верховного Суду від 29.11.2019 матеріали провадження №305/2050/15-к щодо ОСОБА_2 направлено до Львівського апеляційного суду. 
16.07.2020, ухвалою Львівського апеляційного суду, вирок Рахівського районного суду від 20 червня 2018 року відносно ОСОБА_2 залишено без змін. Виключено з резолютивної частини вироку суду покликання на закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19 лютого 2016 року за №12013070140000809, як помилково зазначене і таке, що не несе за собою жодного юридичного змісту. 
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12.11.2020 ухвалу Львівського апеляційного суду від 16.07.2020 щодо ОСОБА_2 скасовано і призначено новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 26.02.2021 вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 20 червня 2018 року щодо ОСОБА_2 скасовано та призначено новий розгляд у суді першої інстанції. 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду 26.05.2021, вказане кримінальне провадження направлено на розгляд до Тячівського районного суду Закарпатської області.
Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року, ОСОБА_2 засуджено за ст.367 ч.2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями на строк 2 роки, та штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 гривень. На підставі ст.74 ч.5 КК України, ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст.49 КК України. 
Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 2025 року зазначений вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_2 залишено без зміни. 
Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2025 року вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2022 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 27 січня 2025 року, щодо ОСОБА_2 скасовано. Кримінальне провадження за ст.367 ч.2 КК України щодо ОСОБА_2 закрито на підставі ст. 284 ч.1 п.2 КПК України за відсутності у її діянні складу кримінального правопорушення. Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Так, з постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 вересня 2025 вбачається, що суд касаційної інстанції вважає, що у діянні ОСОБА_2 , відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст.367 ч.2 КК України. Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.
З вище наведеного судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 перебувала під слідством та судом в період з 09.10.2015 по 16.09.2025, тобто 119 місяців 8 днів. 
Запобіжний захід відносно обвинуваченої ОСОБА_2 не обирався.
Звертаючись до суду з цим позовом про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства і прокуратури, ОСОБА_2 , вказує, що протягом 9 років 11 місяців та 8 днів незаконно притягувалася до кримінальної відповідальності, внаслідок чого їй завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях через тривале кримінальне переслідування, внаслідок чого вона зазнана приниження честі, гідності та репутації, було порушено її звичний уклад життя, пов`язаний з викликом до органів досудового розслідування та суду, постійно відчувала стрес, заниження самооцінки та тривогу за своє майбутнє, що створювало негативні емоції, з огляду на що та враховуючи глибину моральних страждань, визначила розмір відшкодування завданої їй моральної шкоди у 954133 гривень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі ст.56 Конституції кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як вбачається із розрахунку позивачки, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, вона виходить із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2025 року, тобто із суми - 8000 грн. х119 (тривалість перебування під слідством і судом (9 років 11 місяців та 8 днів), що становить (8000х119 міс.) +(8000грн.:30 днів)х8 днів =954133 (дев`ятсот п`ятдесять чотири тисячі сто тридцять три) гривні. 
Розглянувши наведену вище заявлену до стягнення суму моральної шкоди, суд виходить з наступного.
За змістом п.2 ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.
Статтею 1176 ЦК України унормовано, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (ч.1). Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (ч.2). Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом (ч.7).
Згідно п.5 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» громадянинові відшкодовується моральна шкода.
У пункті 1 статті 1 вказаного Закону зазначено, що відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода у випадках незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.
У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону).
Згідно з положеннями статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент розгляду справи.
Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року (провадження № 6-2203цс15), відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) зроблено висновок, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Право на відшкодування шкоди виникає лише в разі повної реабілітації особи, про що зазначається в пункті 3 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року N6/5/3/41. До реабілітуючих підстав належать: відсутність події кримінального правопорушення; відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпання можливості їх отримати.
Такі правові позиції є усталеними, про що зазначено, зокрема, в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі №522/2493/18 (провадження №14-195цс21).
Під час розгляду справи судом встановлено, що у зв`язку із тривалим перебуванням під слідством і судом, позивачці заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої вона набув на підставі Постанови Касаційного кримінального суду Верховного суду від 16 вересня 2025, якою кримінальне провадження за ст.367 ч.2 КК України щодо ОСОБА_2 закрито на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України за відсутності у її діянні складу кримінального правопорушення.
При визначені розміру морального відшкодування суд враховує обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, як зазначає позивачка становить (9 років 11 місяців та 8днів).
Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивачки, тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.
Мінімально гарантований розмір моральної шкоди, визначений виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про державний бюджет України на 2025 рік» на момент розгляду справи (8000 гривень х119,8 місяців) становить 954133 гривень.
Суд зазначає, що вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивачки як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до її збагачення.
Визначаючи розмір відшкодування, виходячи саме із суми однієї мінімальної заробітної плати встановленої на момент розгляду справи, судом прийнято до уваги положення п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, за змістом яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. Також, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При цьому, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
У своїх численних рішеннях Європейський Суд з прав людини зазначає, що компенсація моральної шкоди має бути адекватною.
Згідно судової практики Верховного Суду, що містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі №761/22531/23 (провадження №61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі №333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі №336/2137/23 (провадження №61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24), при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування».
Не заслуговують на увагу доводи представника відповідача Закарпатської обласної прокуратури про те, що при обчисленні моральної шкоди необхідно виходити із норм статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», якою визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 гривень, оскільки межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Така практика Верховного Суду є сталою та узгоджується із нормами статті 13 Закону.
Таким чином, визначений статтею 13 Закону мінімальний розмір моральної шкоди не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом, однак з урахуванням конкретних обставин, засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом не передбачено.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV (Станков) v. BULGARIA (Болгарії) § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
23.10.2024, у постанові Верховний суд у справі №293/174/23, висунув правову позицію, в якій зазначив, що враховуючи відсутність відомостей про застосування щодо позивача будь-яких запобіжних заходів протягом незаконного перебування під слідством та судом, мінімальний гарантований законом розмір відшкодування моральної шкоди є достатнім для компенсації позивачу негативних наслідків морального характеру та відповідає принципам розумності, пропорційності і справедливості.
Виходячи зі змісту статтей 269, 270, 271 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом; особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту; особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою; відповідно до Конституції України фізична особа має право на життя, право на охорону здоров`я, право на безпечне для життя і здоров`я довкілля, право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на таємницю листування, телефонних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції, право на недоторканність житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, право на свободу літературної, художньої, наукової і технічної творчості; перелік особистих немайнових прав, які встановлені Конституцією України, цим Кодексом та іншим законом, не є вичерпним. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.
Відповідно до ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на те, що в ході судового розгляду справи судом встановлено, що позивачка незаконно перебувала під слідством та судом протягом 119 місяців 8 днів, її було притягнуто, як обвинувачену у вчиненні злочину, суд вважає встановленим факт незаконного порушення вказаними діями відповідача особистих немайнових прав позивача (як то право на свободу та особисту недоторканність, право на недоторканність особистого життя, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування, тощо) та можливості позивача вільно і на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя, чим їй було завдано моральної шкоди через тривале кримінальне переслідування.
Суд на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Разом з тим, доводи Державної казначейської служби України, Закарпатської обласної прокуратури, викладені у відзивах на позовну заяву, не свідчать про наявність підстав для відмови у задоволенні позову.
Щодо доводів прокурора про те, що позивачка не довела факту спричинення їй моральної шкоди, то вони не заслуговують на увагу, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку постановлення виправдувального вироку суду.
Щодо стягнення моральної шкоди з Державної казначейської служби України.
Відповідно до постанови ВП Верховного Суду 15 грудня 2020 року №752/17832/14-ц ВП ВС зауважує, що у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, зокрема представляти державу в суді (див. також постанови ВП ВС від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11 (пункт 6.22); від 26 лютого 2019 року у справі № 915/478/18 (пункт 4.20); від 27 лютого 2019 року у справі № 761/3884/18 (пункт 33), від 26 червня 2019 року у справі 587/430/16-ц (пункт 26), від 18 грудня 2019 року у справі 688/2479/16-ц (пункт 22), від 18 березня 2020 року у справі № 553/2759/18 (пункт 35)). У справах про відшкодування шкоди державою остання бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого заподіяно шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоби заявити відповідний позов до Держави України, не є обов`язковою (див. постанову ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 30)). Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною (див. постанови ВП ВС від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц (пункт 44), від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (пункт 64), від 11 листопада 2020 року у справі № 9901/845/18 (пункт 38), від 9 грудня 2020 року у справі № 9901/613/18 (пункт 79)).
Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).
Відповідно до статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215 (далі - Положення), Державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.
Відповідно до покладених завдань Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення).
Тобто, кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.
У відповідності до п.13 ч.2 ст.3 ЗУ "Про судовий збір", судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.
Отже, судові витрати слід віднести на рахунок держави.
Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.
Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.
Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».
На підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката надано: копію договору про надання правової допомоги від 22.06.2018, акт наданих послуг від 17.06.2025, копії квитанцій №58883625SB від 01.09.2025 на суму 11000 гривень та №59482150SB від 24.09.2025 на суму 11000 гривень, свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер серії АО №1200560.
Поряд з цим, позивачка просить стягнути витрати на правову допомогу у цивільній справі про відшкодування моральної шкоди, однак, з акта наданих послуг від 17.06.2025, вбачається, що ці послуги стосувалися участі адвоката в кримінальному провадженні (підготовка касаційної скарги та участь у засіданні Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду). Витрати на правову допомогу в кримінальному провадженні (у тому числі в касації) мали бути заявлені та розподілені в межах самого кримінального провадження. Верховний Суд неодноразово наголошував, що такі витрати не є збитками в розумінні цивільного права, які можна заявити в окремому позові про моральну шкоду. 
Суд відшкодовує лише ті витрати на правничу допомогу, які пов`язані з розглядом конкретної справи. Якщо послуги адвоката були надані в межах кримінального провадження (навіть якщо результатом цього провадження стало незаконне засудження), вони не можуть бути автоматично стягнуті, як судові витрати у цивільному позові про відшкодування моральної шкоди. Для стягнення витрат у цивільній справі, акти мають підтверджувати надання послуг саме для розгляду цієї цивільної справи.
За таких обставин, у стягненні з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22000 гривень, слід відмовити.
Керуючись ст.ст.23, 1167, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , 954133 (дев`ятсот п`ятдесять чотири тисячі сто тридцять три) гривні на відшкодування завданої моральної шкоди.
Судовий збір компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.
У стягненні з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 , судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 22000 (двадцять дві тисячі) гривень - відмовити. 
Відомості щодо учасників справи:
Позивачка, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН: НОМЕР_1 , мешканка: АДРЕСА_3 .
Відповідачі:
- Держава Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Бастіонна, №6, код ЄДРПОУ:20055032.
-Прокуратура Закарпатської області, місцезнаходження: 88000, м. Ужгород, вул. Коцюбинського, №2а, код ЄДРПОУ:02909967.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 

Головуюча: М.О. Марусяк