Справа № 333/11276/25 
Провадження № 1-кп/333/511/26

ВИРОК
Іменем України

10 квітня 2026 року     м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого - судді   ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря судового засідання   ОСОБА_2 ,
прокурорів   ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , 
законного представника ОСОБА_5 ,
захисника  ОСОБА_6 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження за обвинуваченням:
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Запоріжжі, громадянина України, є студентом 2 курсу Запорізького будівельного коледжу, неодруженого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, - 
ВСТАНОВИВ:

03.08.2025 року, приблизно о 03-00 год., неповнолітній ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ із подальшими змінами, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись в альтанці на базі відпочинку « Скіф », за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 4 таємно викрав зі столу майно, що належить ОСОБА_8 , а саме: мобільний телефон марки «Iphone», моделі «15», у корпусі блакитного кольору, ІМЕ11: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , вартістю 29 595 гривень, 35 копійок.
Після цього, ОСОБА_7 разом із викраденим майном зник з місця скоєння кримінального правопорушення та у подальшому розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на зазначену суму.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії ОСОБА_7 як скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду ОСОБА_7 визнав свою вину повністю у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і пояснив, що йому зрозуміло обвинувачення, права, передбачені КПК України, він погоджується із обставинами, зазначеними в обвинувальному акті, із зібраними у кримінальному провадженні доказами, як достовірними, належними і допустимими, знає про міру та вид покарання, передбаченими КК України за вказане кримінальне правопорушення і його заява про винуватість не є результатом якихось погроз або обіцянок. 
Додатково пояснив, що він в ніч на 03.08.2025 року, відпочивав у компанії своїх друзів на базі відпочинку «Скіф», за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чубанова, буд. 4. Приблизно о 03:00 год., він побачив на столі чийсь чужий мобільний телефон, який вирішив вкрасти. Виявилося, що це телефон «Iphone», моделі «15», у корпусі блакитного кольору і він належить одній із дівчат, яка теж перебувала у їхній компанії. Водночас, він вирішив його продати, а на зароблені гроші купити собі автомобіль. З цією метою зранку він поїхав на ринок «Анголенко», де і продав викрадений мобільний телефон. 
Він навчається на 2 курсі Запорізького будівельного коледжу. Але інколи, коли запрошують, він неофіційно підробляє на СТО. 
У скоєному щиро розкаюється, зробив для себе позитивні висновки. Відшкодував завдану шкоду потерпілому, який претензій до нього не має. 

Враховуючи те, що ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при обставинах, викладених в обвинувальному акті, відсутній цивільний позов від потерпілого, приймаючи до уваги, що прокурор і обвинувачений не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд учасникам кримінального провадження роз`яснив положення ч.3 ст.349 КПК України, так як прокурор запропонував саме у такому порядку досліджувати докази по даному кримінальному провадженню. 

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд допитав неповнолітнього обвинуваченого, отримав пояснення від його законного представника, дослідив матеріали, що характеризують особу ОСОБА_7 та стосуються речових доказів. 

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставить у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. 
Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , є щире каяття, що підтверджується його поведінкою під час досудового розслідування та судового розгляду. 
Обставини, обтяжуючі покарання ОСОБА_7 , відсутні.

Частина 2 статті 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
При призначенні покарання ОСОБА_7 , суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме: з принципів законності, справедливості, індивідуалізації. При цьому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, його суспільну небезпечність, неповнолітній вік та здоров`я обвинуваченого, характеризуючі особистість обвинуваченого обставини - має постійне місце проживання та реєстрації, не одружений, навчається, раніше не судимий, відшкодував завдану шкоду. За таких обставин, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, суд вважає, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді позбавленні волі, але з мінімальним строком, передбаченим санкцією ч.4 ст.185 КК України. 

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою. 

З урахуванням вимог ст. ст.75, 104 КК України, враховуючи наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, відсутність фактів порушення процесуальної поведінки під час судового розгляду, відшкодування повної шкоди потерпілому, виходячи з позиції пріоритету можливості виправлення неповнолітнього обвинуваченого без відбування покарання, суд дійшов до висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства та звільнення його від покарання з випробуванням з мінімальним терміном із зобов`язанням виконувати обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а також, зазначені у досудовій доповіді органу пробації. 

При прийнятті рішення про міру покарання ОСОБА_7 , а також визначення обов`язків, суд враховував інформацію, передбачену вимогами ст.103 КК України та вказану у досудовій доповіді про неповнолітнього обвинуваченого, а саме, що стосуються умов його виховання, рівень розвитку та інші особливості:
- обвинувачений проживає разом з матір`ю та батьком, у 2-х кімнатній квартирі, яка є власністю бабусі неповнолітнього, де наявні та працюють всі необхідні комунікації. У квартирі дві житлові кімнати, підліток проживає в окремій кімнаті. В його кімнаті наявне окреме спальне місце, облаштоване місце для навчальних занять, шафа для одягу, телефон. У ОСОБА_9 є в наявності одяг, взуття відповідно до віку та сезону, засоби гігієни, канцелярське приладдя. Продукти харчування в достатній кількості. Мати працює за договором укладальником пакувальником, на хлібокомбінаті № 1, батько працює неофіційно у приватного підприємця зварювальником. Мати неповнолітнього має третю групу інвалідності. Середньомісячний дохід родини, зі слів матері та неповнолітнього, близько 43000 грн.;
- ОСОБА_7 навчається в Запорізькому будівельному коледжі на ІІ курсі. За роки навчання неповнолітній не виявив себе дисциплінованим та старанним студентом, ОСОБА_9 не подобається навчання в коледжі, він взагалі не виявляє зацікавленості у здобутті професійної освіти та не розуміє викладених дисциплін. Підліток має схильність до пропусків уроків, без поважних причин, має академічні заборгованості;
- батьки неповнолітнього ОСОБА_9 здійснюють недостатній контроль за його поведінкою та навчанням. Обвинувачений вчинив адміністративне правопорушення, порушував правила безпеки, не завжди підкоряється батьківським вимогам і діє на власний розсуд, оскільки вважає себе дорослим та самостійним, що свідчить про недостатній виховний вплив з боку батьків. Зокрема, постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2025 року матір притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за неналежне виконання батьківських обов`язків щодо виховання сина, який перебував на вулиці у нічний час без догляду дорослих, чим наражав себе на небезпеку. Накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу 850 грн. підтверджує факт недостатнього контролю з боку батьків. Крім того, згідно з матеріалами кримінального провадження, правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується неповнолітній, було скоєно о 03:00 годині, що також свідчить про недостатній контроль з боку батьків, оскільки вони не забезпечили належний нагляд та контроль за його перебуванням у нічний час. Згідно з письмовою інформацією навчального закладу, батьки намагаються проводити виховні бесіди з неповнолітнім щодо його поведінки та недбалого ставлення до навчання, однак належного виховного впливу на ОСОБА_9 вони не здійснюють;
- ОСОБА_7 не завжди зрозуміє, коли починається проблемна поведінка, не усвідомлює, що кожні його дії мають свої наслідки, не робить висновків з попередніх помилок та вчинків. Попри факт притягнення до адміністративної відповідальності, застосування адміністративного стягнення у вигляді штрафу, ОСОБА_9 повторно вдався до протиправних дій. Неповнолітній може відчувати потребу діяти на свій розсуд, незважаючи на загальноприйняті норми, або навіть свідомо їх ігнорувати. ОСОБА_9 за характером в цілому не конфліктний, але, може вдаватися до імпульсивних дій, керуючись лише емоціями, які переповнюють його в конкретний момент, і не завжди вміє їх контролювати. Під впливом емоцій, зокрема через можливість легко придбати автомобіль на виручені гроші від продажу телефону, він вдався до протиправної поведінки. Сам неповнолітній визначає, що йому подеколи важко стримуватись в конфліктних ситуаціях. Вважає, що застосування фізичної сили може бути допустимим способом реагування у разі конфліктної ситуації, способом захисту.
На думку органу пробації, зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення (криміногенні потреби) у випадку прийняття судом рішення про звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, доцільним крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, покласти на останнього додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 КК України, зокрема: 
- за п. 4: виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення»; 
- за п. 6: дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, а саме: пройти онлайн курс на платформі «Ed-Era «Людина та держава. Правила гри» (Мета онлайн-курсу полягає у формуванні базових правових знань, розуміння ролі держави та законів у суспільстві, а також усвідомлення власних прав і обов`язків як громадянина. Курс також допомагає сформувати навички критичного мислення, вміння приймати відповідальні рішення та усвідомлювати особисту відповідальність за власні дії, що сприяє попередженню правопорушень серед неповнолітніх та формуванню активної громадянської позиції.

На переконання суду, призначення ОСОБА_7 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати Конвенції про права дитини, Мінімальним стандартним правилам Організації Об`єднаних Націй, що стосуються відправлення правосуддя стосовно неповнолітніх, іншим міжнародним стандартам щодо прав дитини, а також таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Судом встановлено, що постановами слідчого мобільні телефони: «Apple Iphone 15» в корпусі блакитного кольору та «Apple Iphone 13» в корпусі рожевого кольору визнані речовими доказами. 
На думку суду мобільний телефон «Apple Iphone 13» в корпусі рожевого кольору не є речовим доказом у розумінні вимог ст.98 КПК України, тому підлягає залишенню його у ОСОБА_10 . 
Відповідно до п.5 ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. При цьому, майно, що було предметом кримінального правопорушення або іншого суспільного небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику.
Інший мобільний телефон («Apple Iphone 15» в корпусі блакитного кольору) є предметом кримінального правопорушення, тому його необхідно повернути ОСОБА_10 .

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні складають 1 337 грн. 10 коп. за залучення експертів на проведення судової експертизи.
Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Враховуючи, що процесуальні витраті, зазначені в обвинувальному акті та документально підтверджені матеріалами кримінального провадження (довідкою про витрати на проведення експертизи від 06.11.2025 року), тому суд вирішує про стягнення зазначених витрат на користь держави.
Згідно ч.1 ст. 1179 ЦК України неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.
За ч.2 ст.1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. 
Враховуючи, що фактично у ОСОБА_7 відсутній постійний самостійний заробіток, той факт, що шкода, заподіяна останнім була у т.ч. наслідком нездійснення за ним належного контролю з боку батьків (у 03-00 год. не перебував вдома), суд вважає за необхідне стягнення за процесуальні витрати покласти на матір обвинуваченого - ОСОБА_5 , яка працює та має офіційний заробіток (батько обвинуваченого працює неофіційно). 

Цивільний позов у кримінальному провадженні відсутній, запобіжний захід до ОСОБА_7 не застосовувався.

Керуючись ст. ст. 349 ч.3, 366-368, 370-371, 373-374, 376, 395 КПК України, ст. ст. 103, 140 КК України, суд, -
УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, на підставі якої призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік. 
Згідно вимог ст.76 КК України, у зв`язку зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, покласти на  ОСОБА_7 такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання або роботи;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
- виконати заходи, передбачені пробаційною програмою «Зміна прокримінального мислення», а також пройти онлайн - курс на платформі «Ed-Era «Людина та держава. Правила гри» (відповідно до п.6 Досудової доповіді про неповнолітнього обвинуваченого).

Речові докази: 
- мобільний телефон «Apple Iphone 15» в корпусі блакитного кольору, IMEI: НОМЕР_1 , упакований до спец. пакету CRI 1115867, що знаходиться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП №4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області - повернути потерпілому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; 
- мобільний телефон «Apple Iphone 13» в корпусі рожевого кольору, IMEI: НОМЕР_3 , що зберігається на відповідальному зберіганні у ОСОБА_10 - залишити останній.

Стягнути з  ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , на користь держави процесуальні витрати у розмірі 1 337 (одна тисяча триста тридцять сім) грн. 10 коп. за залучення експерта на проведення судової експертизи.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. 
Вирок може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. 

Суддя Комунарського районного суду 
м. Запоріжжя ОСОБА_1