Справа № 452/4039/25 
Провадження № 2/452/656/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" квітня 2026 р. м. Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого судді Казана І.С.,
секретаря Кафтан О.Ю.,
розглянувши у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України і за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
в с т а н о в и в: 
ТзОВ «Українські фінансові операції» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої позовні вимоги аргументує тим, що 21 червня 2024 року між ТОВ «Лінеура Україна» та відповідачем було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753963, відповідно до умов якого товариство надало особі фінансовий кредит в сумі 7000грн із зобов`язанням повернути його разом із відсотками за користування строком на 360 днів із терміном повернення до 16.06.2025р.; ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання за Договором виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором; ОСОБА_1 не повернула своєчасно товариству грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості; надалі на підставі Договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025р., укладеного між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Українські фінансові операції», останній набув право вимоги за вказаним кредитним договором на суму 36960грн, з яких 7000грн – заборгованість за тілом кредиту, 26460грнгрн – заборгованість за нарахованими відсотками, 3500грн – заборгованість за нарахованими штрафами; крім того, зазначає, що на час відчуження заборгованості за кредитним договором строк кредитування за таким не закінчився, а тому позивачем нараховано додаткові відсотки за 108 днів, які залишилися; відтак, враховуючи порушення зобов`язання за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753963 ОСОБА_1 має заборгованість в сумі 44800грн, з яких 7000грн – заборгованість за тілом кредиту, 26460грн – відсотки нараховані первісним кредитором, 11340грн – відсотки нараховані позивачем. Просять стягнути із відповідача вказану суму та понесені судові витрати, в тому числі на правову допомогу.
Відзиву на позов від відповідача до суду не поступало, однак долучено до матеріалів справи копію військового квитка, що підтверджує його участь у бойових діях; позивачем подано клопотання про розгляд справи у відсутності представника позивача і у порядку спрощеного позовного провадження. 
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами і ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, і, в даному конкретному випадку за наявних у справі доказів за одночасного існування передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України умов ухвалює заочне рішення.
У зв`язку з наведеним і, вивчивши матеріали справи, суд уважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав:
Судом установлено, що 21 червня 2024 року між ТзОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753963, згідно з умовами якого товариство надало відповідачу кредит у розмірі 7000грн терміном на 360 днів строком до 16 червня 2025 року із сплатою денної процентної ставки 1,5%, а вона у свою чергу зобов`язувалася повернути кошти із відсотками за користування.
Згідно Договору факторингу №27/02/2025 від 27.02.2025р ТзОВ «Українські фінансові операції» набуло право вимоги заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Із розрахунку заборгованості Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753963 станом на час відчуження права вимоги 27.02.2025р. ОСОБА_1 має заборгованість 36960грн, з яких 7000грн – заборгованість за тілом кредиту, 26460грнгрн – заборгованість за нарахованими відсотками, 3500грн – заборгованість за штрафами.
Позивачем також подано розрахунок заборгованості за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753963 за 108 календарних днів (27.02.2025-16.06.2025), з якого вбачається заборгованість ОСОБА_1 перед позивачем додатково на суму 11340грн – нараховані проценти.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
Як встановлено судом відповідач ОСОБА_1 порушила умови договору, неналежно виконуючи взяті на себе зобов`язання. Даних про належне виконання відповідачем умов кредитного договору суду не представлено. Зазначене підтверджується наданим розрахунком заборгованості. 
За таких обставин суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором та заборгованості за простроченими відсотками, що передбачено у поданому ним розрахунку виходячи із законодавчих норм; а у зв`язку із задоволенням позову також підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення із відповідача сплаченого судового збору в розмірі 2422,4грн.
Також позивачем на підставі ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України заявлено вимогу про зобов`язання органу (особи), які здійснюватимуть примусове виконання даного рішення проводити нарахування інфляційних втрат та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, Розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості.
За загальним правилом у справах про стягнення суд визначає конкретну суму до стягнення з відповідача у справі станом на момент ухвалення судового рішення за наслідками вирішення спору по суті.
Згідно з ч. 10 ст. 265 ЦПК України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.
Відповідно до ч. 11 ст. 265 ЦПК України остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Отже, статтею 265 ЦПК України нарахування інфляційних втрат не передбачене, а тому вимога позивача про нарахування інфляційних втрат в порядку, передбаченому ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України, задоволенню не підлягає.
Крім того, суд звертає увагу на те, що частини десята, одинадцята статті 265 ЦПК України не є самостійним і новим видом заходів відповідальності, а це ті самі відсотки або пеня, що вже стягнув суд, але продовжені на наступний період часу (на майбутнє), протягом якого зобов`язання, підтверджене судовим рішенням, не виконується.
Таким чином, можливість нарахування пені або відсотків до моменту виконання рішення суду нерозривно пов`язана із безпосереднім їх застосуванням у рішенні суду (розглядом та задоволенням таких вимог). Тобто якщо суд в рішенні по суті спору не стягував пеню або ж відсотки, то не може бути зазначено й про нарахування відсотків або пені до моменту виконання цього рішення суду.
Нарахування пені або відсотків у порядку частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України ґрунтується на підставі тих самих норм матеріального права, які є й підставою для задоволення позову про стягнення відсотків або пені за порушення виконання грошового зобов`язання. Тобто це ті самі відсотки чи пеня, але продовжені на наступний період часу, протягом якого зобов`язання не виконується. Зазначені правові норми не визначають якоїсь іншої особливої правової природи відсотків чи пені, які нараховуються до моменту виконання судового рішення.
Тож правила наведених норм процесуального права можна застосовувати для продовження на майбутнє нарахування будь-яких відсотків (як за правомірне користування чужими грошовими коштами, так і за неправомірне користування ними) або пені, які розраховуються за методикою, що враховує фактор часу, що передбачені законодавством або договором і які суд вирішив стягнути з боржника на користь кредитора за невиконання певного зобов`язання.
Відтак, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України 3% річних охоплюються приписами частин десятої, одинадцятої статті 265 ЦПК України, якщо позивач заявив позовну вимогу про стягнення 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а суд задовольнив цю вимогу.
Разом з тим позивачем не заявлялася вимога про стягнення з відповідача 3% річних за порушення виконання грошового зобов`язання, а лише стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами у межах строку кредитування, а тому в суду відсутні правові підстави для нарахування 3% річних в порядку, передбаченому ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України.
Крім того слід зазначити, що вимога про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних не ґрунтується на законі, оскільки пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає таке.
У позовній заяві позивач ТзОВ «Українські фінансові операції» просив стягнути із відповідача на його користь витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000грн., що підтверджуються Договором про надання правової допомоги №01/08/2024-А від 01.08.2024р., Актом прийому-передачі виконаних робіт від 1 серпня 2024 року на суму 10000грн, детальний опис робіт, Рахунок на оплату послуг адвоката на суму 10000грн. 
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Подібні висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних із оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року в справі №826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц. 
Визначаючи розмір суми наданої правничої допомоги, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, зважаючи на категорію справи, яка є малозначною, розгляд справи проводився за правилами спрощеного позовного провадження без участі представника позивача, а також враховуючи виконання роботи адвокатом, задоволення позову частково, суд доходить висновку, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим, з огляду на категорію та складність справи.
Керуючись ст. 7, 10, 12, 13, 258, 263-265, 268, 274, 280 ЦПК України, ст. 526, 1054 ЦК України, суд
у х в а л и в:
Позов ТОВ «Українські фінансові операції» задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 ; ІПН НОМЕР_1 , - в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» (03045, м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщення 2; ЄДРПОУ-40966896), - заборгованість в сумі 44800грн (сорок чотири тисячі вісімсот грн) за Договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту №4753963 від 21.06.2024 року, 2422,4грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн. 40коп) сплаченого судового збору та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000грн (чотири тисячі грн), - ВСЬОГО: 51222,4грн (п`ятдесят одну тисячу двісті двадцять дві грн 40коп).
У решті частині позовних вимог відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача у порядок і строк, передбачений ст. 284 ЦПК України.

Суддя