Справа №461/1202/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2026 року          м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:
головуючого судді Романюка В.Ф., 
з участю: секретаря судового засідання Салика С.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у порядку письмового провадження, за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: 79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3, ЄДРПОУ: 40108833), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ: 40108646, адреса: 03048, м. Київ, вул. Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - 
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, в якому просить скасувати постанову серії ЕНА №6621027 від 06.02.2026 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 06.02.2026 року інспектором 2 взводу 4 роти І батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом Кричковським Павлом Любомировичем винесено постанову відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6621027. Відповідно до винесеної постанови, позивачаку визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. Як вбачається з вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 06.02.2026 року о 09 год. 36 хв. на автодорозі М09 132 км керуючи транспортним засобом не виконала вимоги дорожньої розмітки 1.1 та проїхала перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора, чим порушила п. 8.7.3е ПДР України – порушення проїзду на заборонний червоний сигнал, або або миготливий, або два червоних миготливих. Вважає, що оскаржувана постанова винесена з грубим порушенням норм процесуального закону, оскільки під час винесення постанови поліцейські порушили права позивачки, через що порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Під час розгляду відносно ОСОБА_1 справи про адміністративне правопорушення, тобто 06.02.2026 року на території Львівського району Львівської області було оголошено повітряну тривогу тривалістю 21 хв., а саме з 9 год. 21 хв. по 9 год 46 хв. Указані обставини підтверджуються інформацією, що перебуває у відкритому доступі у мережі інтернет на офіційному сайті «Мапа тривог України». Постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №6621027 від 06.02.2026 року винесена інспектором 2 взводу 4 роти І батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом Кричковським Павлом Любомировичем о 09 год. 45 хв. 47 с. за порушення вчинене 06.02.2026 року о 09 год. 36 хв., тобто під час повітряної тривоги. Так само і розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснювався посадовою особою під час повітряної тривоги. При цьому під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачка заявила клопотання про відкладення такого розгляду, однак у задоволенні цього клопотання позивачу було відмовлено. В момент прийняття рішення про притягнення позивачки до адміністративної відповідальності працівниками поліції не було надано жодних доказів, які засвідчують факт порушення нею п. 8.7.3е ПДР України. Також, оскаржувана постанова, а саме її пункт 7 не містить посилання на те, що до постанови додається відео та фото. Також, у вказаній постанові відсутні посилання на який технічний засіб здійснювалася фіксація зазначених поліцейським порушень. Отже, оскаржувана постанова не містить посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, що спростовує доводи про дотримання працівником поліції встановлених частиною третьою статті 283 КУпАП вимог до змісту постанови по справі про адміністративне правопорушення. Таким чином, працівник поліції, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України не надав доказів про порушення ОСОБА_1 ПДР України, що в свою чергу свідчить про недоведеність суб`єктом владних повноважень правомірність прийнятої ним оскаржуваної постанови. Зважаючи на цей факт приходжу до висновку, що відповідач при винесені оскаржуваної постанови належним чином не задокументував наявність правопорушення, що унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні, а тому постанова серії ЕНА №6621027 від 06.02.2026 року підлягає скасуванню. Така ситуація була б неможливою, якби працівниками поліції до постанови ЕНА №6621027 від 06.02.2026 року було б додано докази фіксації, зазначених у постанові порушень. Представник позивача зазначає, що єдиним доказом вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Просить суд позов задоволити. 
Ухвалою суду від 16 лютого 2026 року у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 
19 лютого 2026 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Решетняк О.А. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що подія мала місце на автодорозі М-09, на 132-му кілометрі, у місцевості, що фактично розташована поза межами населених пунктів та характеризується відсутністю будь-якої забудови чи об`єктів цивільної інфраструктури, зокрема захисних споруд цивільного захисту. Під час патрулювання на зазначеній ділянці дороги екіпаж поліції виявив транспортний засіб білого кольору, який, як було встановлено згодом, перебував під керуванням позивачки. Остання, ігноруючи вимоги дорожньої розмітки 1.1, заборонний (червоний) сигнал світлофора, а також інших учасників дорожнього руху, які перебували в заторі, здійснила їх об`їзд та здійснила маневр з подальшим вклиненням попереду потоку транспортних засобів (до відзиву додається відео з автомобільного реєстратора Backup_20260206_093500_ch1S, де чітко зафіксовано зазначені вище факти). Також, у матеріалах справи міститься відеозапис із нагрудної камери інспектора, на якому чітко зафіксовано момент зупинки позивачки, її поведінку під час спілкування з поліцейським, а також обставини вчинення правопорушення. Зокрема, на відео зафіксовано, що на запитання інспектора: «Куди поспішаєте? Ви собі вирішили всіх об`їхати?» позивачка відповіла: «Не завжди є час стояти в заторі». При цьому позивачка жодним чином не повідомляла інспектора про те, що прямує до укриття у зв`язку з повітряною тривогою, не зазначала про необхідність негайно залишити місце події з міркувань безпеки та не заявляла клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату чи час. Відеозапис не містить жодних підтверджень таких заяв або намірів. Отже, твердження представника позивача про нібито заявлене клопотання щодо відкладення розгляду справи та його відхилення не відповідають фактичним обставинам, зафіксованим технічними засобами, і є вигаданими. Доводи позивача щодо порушення її прав під час повітряної тривоги, відмови у відкладенні розгляду справи та інших процесуальних порушень не підтверджені жодними належними та допустимими доказами й спростовуються матеріалами справи, зокрема відеозаписом із нагрудної камери інспектора. Представник відповідача окремо зазначає, що після завершення розгляду справи clip-0, 09:45:23, позивачка вперше згадала про повітряну тривогу та зазначила, що «я вважаю, що я спішилася бо тривога» Інспектор прямо поцікавився у позивачки, з огляду на її посилання на повітряну тривогу, куди саме вона прямувала. Позивачка відповіла, що рухалася «в укриття». Водночас на уточнююче запитання інспектора — до якого саме укриття вона прямувала — позивачка не змогла назвати жодного конкретного місця або об`єкта. З урахуванням фактичного місця події — відкритої ділянки автодороги поза межами населеного пункту, фактично посеред поля — наявність поруч облаштованих захисних споруд або укриттів об`єктивно відсутня. Відтак твердження позивачки про рух до укриття не підтверджуються жодними фактичними даними, є внутрішньо суперечливими та не узгоджуються з реальною обстановкою місця події. За таких обставин вважаємо, що посилання позивачки на необхідність руху до укриття має виключно декларативний та маніпулятивний характер і спрямоване на уникнення адміністративної відповідальності, а не на реальне виконання вимог безпеки під час повітряної тривоги. Інспектор обґрунтовано зазначив, що чинне адміністративне процесуальне законодавство не визначає обов`язку співробітників поліції викликати особі, яка притягається до адміністративної відповідальності у вказаній категорії справ адвоката (захисника). Якщо особа хоче скористатися правом на юридичну допомогу, то його реалізація вимагає вчинення певних дій з боку ж самої особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Позивачка, у свою чергу, не була позбавлена можливості реалізувати своє право на захист, у тому числі шляхом самостійного залучення захисника або отримання правничої консультації дистанційно, зокрема в телефонному режимі, що є поширеною та допустимою формою реалізації права на правову допомогу в подібних ситуаціях, однак позивач, ігноруючи слова поліцейського, не вчиняла жодних дій, пов`язаний із реалізацією права на правову допомогу, а лише продовжувала наполягати на забезпеченні адвоката. Представник відповідача зазначає, що представник позивача обґрунтовує позов виключно посиланнями на нібито допущені процедурні порушення під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. Водночас зміст позовної заяви не містить заперечень щодо самого факту вчинення позивачкою порушення правил дорожнього руху. Обставини правопорушення, встановлені інспектором та зафіксовані технічними засобами, по суті не спростовуються та не заперечуються позивачкою. Таким чином, позовні вимоги фактично ґрунтуються не на відсутності події або складу адміністративного правопорушення, а виключно на посиланнях на формальні процедурні аспекти розгляду справи. За таких обставин доводи позивача не спростовують встановленого факту порушення та не свідчать про неправомірність притягнення до адміністративної відповідальності по суті.
20 лютого 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Марківа Р.Б. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що враховуючи той факт, що 06.02.2026 року на території Львівського району Львівської області було оголошено повітряну тривогу тривалістю 21 хв., а саме з 9 год. 21 хв. по 9 год 46 хв., існувала реальна загроза для життя та здоров`я громадян, які в той момент перебували на території Львівського району Львівської області. А тому, аргумент представника відповідача щодо того, що поряд з місцем зупинки транспортного засобу та розгляду справи не знаходилось об`єкти інфраструктури та інша забудова є сумнівним. Адже, почувши сигнал повітряної тривоги, позивачка, перебуваючи в транспортному засобі, змушена була як найшвидше дістатись найближчого укриття. Але в цьому їй завадив патруль поліції, таким чином наразивши її життя та здоров`я на небезпеку. Твердження позивачки, про те, що вона звертала увагу працівників поліції, розгляд справи про адміністративне правопорушення відбувається під час повітряної тривоги повністю підтверджується представником відповідача у запереченні на позовну заяву. Окрім того, представник відповідача жодним словом не обмовилась про те, що працівники поліції, довідавшись від позивачки, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення існує загроза повітряного удару, запропонували позивачці покинути транспортний засіб та знайти природнє укриття на місцевості. Крім цього, представник позивача додає, що до відзиву на позовну заяу не надано доказів належного уповноваження Решетняк О.А. на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції у розумінні статті 59 КАС України. Таким чином, доказів щодо уповноваження підписанта на вчинення будь-яких процесуальних дій у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України до суду не надано.
27 лютого 2026 року від представника відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Решетняк О.А. надійшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначає, що нібито створення працівниками поліції небезпеки для життя та здоров`я позивачки є необґрунтованими та спростовуються наявними у матеріалах справи відеодоказами, на яких чітко зафіксована повна хронологія подій з моменту виявлення правопорушення до завершення розгляду справи про адміністративне правопорушення. З відеозапису вбачається, що екіпаж поліції зафіксував транспортний засіб позивачки, який, ігноруючи дорожню розмітку, заборонний сигнал світлофора та інших учасників дорожнього руху, що зупинились на червоний сигнал, здійснив проїзд повз транспортні засоби, які правомірно очікували дозволу на рух. Саме у зв`язку з цим транспортний засіб був зупинений працівниками поліції. Важливо, що після зупинки транспортного засобу позивачка не повідомляла працівників поліції про намір прямувати до укриття або про будь-яку невідкладну загрозу її життю. Натомість вона пояснила свої дії тим, що «не завжди є час стояти в заторі». Лише наприкінці спілкування з поліцейськими, коли розгляд справи фактично був завершений, позивачка вперше згадала про повітряну тривогу. Таким чином, твердження про те, що патруль поліції нібито перешкодив позивачці дістатися укриття та поставив під загрозу її життя і здоров`я, є цинічними, безпідставними та мають ознаки спекулятивності. Відеоматеріали свідчать, що всі інші учасники дорожнього руху, дотримуючись вимог Правил дорожнього руху, перебували у загальному транспортному потоці, зупинившись на заборонний сигнал світлофора, забезпечуючи порядок і безпеку руху. Крім того, позивачка мала реальну можливість припаркувати транспортний засіб у безпечному місці та самостійно прослідувати до найближчого природного укриття. Жодних перешкод для цього з боку працівників поліції не створювалось, відповідних клопотань чи вимог позивачка не заявляла. Так само вона мала право клопотати про відкладення розгляду справи, однак цим правом не скористалася. За таких обставин доводи представника позивача про створення небезпеки працівниками поліції є бездоказовими, надуманими та спрямованими виключно на виправдання вчиненого позивачкою порушення правил дорожнього руху. Вважаємо зазначені твердження спекулятивними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, підтвердженим належними і допустимими доказами. 18.06.2025 року у порядку передоручення Решетняк Олеся Андріївна уповноважена представляти інтереси Департаменту патрульної поліції в судах України (в тому числі з апеляційній та касаційній інстанціях) з усіма правами, які надано законом стороні по справи в тому числі з правом підписувати, подавати, доповнювати позовні заяви та інші передбачені законом процесуальні документи, а також пред`являти виконавчі документа, видані у формі електронного документа, на примусове виконання до органів державної виконавчої служби (приватних виконавців). Згаданою вище довіреністю, юрисконсульту ВПЗ УПП у Львівській області ДПП Олесі Решетняк, як фізичній особі, представнику Департаменту патрульної поліції надано повноваження представляти інтереси Департаменту патрульної поліції, його структурних підрозділів та посадових осіб довірителя, в тому числі і у справі №461/1202/26.
01 березня 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Марківа Р.Б. надійшли заперечення на заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначає, що з 29 грудня 2019 року самопредставництво юридичної особи, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування (в адміністративному судочинстві – також суб`єкта владних повноважень, який не є юридичною особою) у цивільному, господарському й адміністративному судочинствах можуть здійснювати будь-які фізичні особи, уповноважені на це саме відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту). У разі, якщо такого договору (контракту) у письмовій формі немає чи у ньому зафіксований неповний перелік трудових (посадових) обов`язків працівника (наприклад, є посилання на посадову інструкцію), то поряд із підтвердженням наявності трудових відносин, такий працівник подає відповідний документ юридичної особи (зокрема, посадову інструкцію), у якому визначений його обов`язок представляти інтереси цієї особи в суді (діяти за правилами її самопредставництва), а за наявності – також обмеження відповідних повноважень. Наявність або відсутність у ЄДР даних про такого працівника, який поряд із керівником має право вчиняти дії від імені юридичної особи, не впливає на обов`язок останньої підтвердити повноваження цього працівника діяти у судовому процесі на підставі закону, статуту, положення, трудового договору (контракту), зокрема обсяг цих повноважень. У зв`язку з цим, для підтвердження повноважень самопредставництва юридична особа має надати статут, положення чи трудовий договір (контракт), у яких чітко визначене право відповідної особи діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи) без додаткового уповноваження. Отже, витяг з Єдиного державного реєстру не може самостійно підтверджувати повноваження особи діяти за правилами самопредставництва без надання відповідних документів, з яких підтверджується, що у відповідному законі, статуті, положенні чи трудовому договорі (контракті) було чітко визначене її право діяти від імені такої юридичної особи (суб`єкта владних повноважень без права юридичної особи). Процесуальні документи, подані в межах розгляду адміністративної справи № 461/1202/26, підписані представником Департаменту патрульної поліції Решетняк Олесею Андріївною. На підтвердження таких повноважень останньою додано копію довіреності на представництво інтересів, видану за підписом начальника Департаменту патрульної поліції Жукова Євгенія Олександровича. Проте у довіреності відсутні повноваження на Решетняк Олесю Андріївну, вказана довіреність підтверджує повноваження лише керівника Жукова Євгенія Олександровича. Згідно з відомостями, які містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, керівником Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646) вказано Жукова Євгенія Олександровича. Відомості про особу, що підписала процесуальні документи в Реєстрі відсутні. У Єдиному реєстрі адвокатів України також відсутні відомості про те, що Решетняк О.А. має статус адвоката. Таким чином, до відзиву на позовну заяу, заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву не надано доказів належного уповноваження Решетняк О.А. на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені Управління патрульної поліції у Львівській області, Департаменту патрульної поліції у розумінні статті 59 КАС України, а отже всі подані документи до суду подані неналежною стороною (неналежною особою) та не можуть досліджуватись при розгляді справи по суті, а тому підлягають залишенню їх без розгляду та поверненню стороні, яка їх подала.
На підставі ч. 4 ст. 229 КАС України судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Суд, дослідивши наявні у справі документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, виходить з наступних доводів та мотивів.
За змістом статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови (ст. 245 КУпАП).
Згідно зі ст. 251 КУпАП, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію», поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, у тому числі фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків.
Суд встановив, що 06.02.2026 року інспектором 2 взводу 4 роти І батальйону Управління патрульної поліції у Львівській області старшим лейтенантом Кричковським Павлом Любомировичем винесено постанову відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6621027. 
Відповідно до винесеної постанови, позивачку визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 
Як вбачається з вказаної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі ОСОБА_1 06.02.2026 року о 09 год. 36 хв. на автодорозі М09 132 км, керуючи транспортним засобом, не виконала вимоги дорожньої розмітки 1.1 та проїхала перехрестя на заборонний червоний сигнал світлофора, чим порушила п. 8.7.3е ПДР України – порушення проїзду на заборонний червоний сигнал, або або миготливий, або два червоних миготливих. 
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 1.1, 1.3 ПДР, ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Частина 2 статті 122 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 510 гривень.
Статтею 23 Закону України «Про Нацiональну полiцiю» встановленi основнi повноваження полiцiї, яка вiдповiдно до покладених на полiцiю завдань: виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню адмiнiстративних правопорушень, вживає в межах своєї компетенцiї заходiв для їx усунення; вживає заходiв з метою виявлення адмінiстративних правопорушень; припиняє виявленi адміністративнi правопорушення; вживає заходiв, спрямованих на усунення загроз життю га здоров`ю фiзичних осiб i публiчнiй безпецi, що виникли внаслiдок учинення адмiнiстративного nравопорушення; здiйснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про адмiнiстративнi правопорушення або подiї; у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адмiнiстративнi правопорушення, приймає рішення про застосування адмiнiстративних стягнень та забезпечує їx виконання; регулює дорожній рух та здiйснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомiрнiстю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. 
Відповідно до ч. 1 ст. 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. Особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксовані в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1-279-8 цього Кодексу.
Як вбачається з матеріалів справи, представником відповідача до суду будо додано відеозапис, на якому відображено подію, зазначену в оскаржуваній постанові серії ЕНА №6621027 від 06.02.2026 року, який підтверджує обставини, викладені в постанові.
Зокрема, на вказаному відеозаписі відображено, що транспортний засіб білого кольору, який, як було встановлено згодом, перебував під керуванням позивачки, ігноруючи вимоги дорожньої розмітки 1.1, заборонний (червоний) сигнал світлофора, а також інших учасників дорожнього руху, які перебували в заторі, здійснила їх об`їзд та здійснила маневр з подальшим вклиненням попереду потоку транспортних засобів.
З досдіженого відеозапису правопорушення, що зафіксовано на бодікамеру поліцейського вбачається, що після зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , поліцейський підійшов до неї, представився, пояснив причину зупинки, було роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, позивачка заперечила та сказала, що не завжди є час стояти в заторі, заявила клопотання про надання правової допомоги, поліцейський запропонував скористатись безоплатної правовою допомогою, таким чином поліцейським було дотримано порядок розгляду справи, поліцейський жодним чином не обмежував позивачку в її правах та надав позивачевці достатньо часу, щоб скористатися правовою допомогою. Поліцейський ознайомив позивачку з відеозаписом правопорушення. Потім ОСОБА_1 почала говорити, що вона їхала до укриття, оскільки зараз повітряна тривога, однак не змогла пояснити за якою адресою і де воно знаходиться. Після складення, позивачку було ознайомлено зі змістом постанови про адміністративне правопорушення.
Таким чином, дослідивши додані до відзиву відеодокази, судом встановлено, що у діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП. Поліцейським правомірно, відповідно до встановленої процедури, було притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. 
Твердження представника позивача в позові про те, що позивачу було відмовлено в клопотанні про забезпечення її права на правову допомогу спростовуються вказаним відеозаписом, з якого вбачається, що позивачці було роз`яснено вимоги ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП, також поліцейський запропонував скористатись безоплатної правовою допомогою.
В зв`язку з цим, порушення прав ОСОБА_1 щодо можливості користування правовою допомою, не знайшли свого підтвердження і спростовуються дослідженим відеозаписом.
Твердження представника позивача про те, що справа про адміністративне правопорушення розглядалась під час повітряної тривоги не заслуговують на увагу, оскільки, послідовність розгляду справи про адміністративне вбачається із відеозапису. Позивачем не було долучено до постанови відповідача будь-яких письмових клопотань, зауважень та заяв; стосовно дій відповідача ним не подавалися жодні скарги в органи Національної поліції або прокуратури тощо.
Твердження щодо того, що у задоволенні клопотання про відкладення розгляду адміністративного правопорушення позивачу було відмовлено спростовується відеозаписом, з якого вбачається, що позивачка не заявляла клопотання про перенесення розгляду справи на іншу дату чи час. Відеозапис не містить жодних підтверджень таких заяв або намірів.
Згідно зстаттею 31 Закону України «Про Національну поліцію»поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону «Про Національну поліцію»встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотриманняправил дорожнього руху.
Частиною 1 статті 251 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Отже, надані відповідачем відеозаписи можуть слугувати доказом в справі про адміністративне правопорушення в розумінні норм даного Кодексу.
Вказане узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 14 лютого 2018 року у справі 536/583/17.
За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що при розгляді справи, факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, повністю підтверджується наданими та дослідженими доказами. Порушення поліцейським порядку притягнення його до адміністративної відповідальності не встановлено.
Решта доводів позивача не спростовують висновків суду, а тому відхиляються за безпідставністю.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача щодо скасування постанови про накладення адміністративного стягнення є необґрунтованими та відповідно такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 77, 255, 295, 297 КАС України, ст. ст. 251, 283 КпАП України, суд,- 
У Х В А Л И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції у Львівській області (адреса: 79007, м. Львів, вул. Генерала Григоренка, 3, ЄДРПОУ: 40108833), Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (ЄДРПОУ: 40108646, адреса: 03048, м. Київ, вул. Ернста, 3) про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Галицький районний суд м. Львова шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:      Романюк В.Ф.