Справа № 139/910/25
Провадження № 1-кп/139/43/25

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2026 року Мурованокуриловецький районний суд Вінницької області в складі: головуючої – судді ОСОБА_1 ,
з участю сторін провадження:
процесуального прокурора ОСОБА_2 ,
потерпілого ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисника – адвоката ОСОБА_5 ,
та секретаря судових засідань ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Муровані Курилівці кримінальне провадження про обвинувачення  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ялтушків Барського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України
у с т а н о в и в:
ОСОБА_4 біля 14-ої години 30 хвилин 28 липня 2025 року, керуючи власним технічно справним автомобілем марки «Renault Clio Sympol», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по сухому чистому дорожньому покритті траси М-21 сполученням «Виступовичі –Житомир - Могилів-Подільський» на відрізку дороги 389 кілометр в напрямку м. Вінниці, перед зміною напрямку руху, при здійсненні повороту ліворуч у напрямку с. Вищеольчедаїв, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, створив небезпечну ситуацію та допустив зіткнення свого ТЗ з мотоциклом марки «Kawasaki ZX-6R» (без реєстрації) під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку по своїй смузі руху.
Дії водія ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.п. 10.1., 16.13 Правил дорожнього руху України.
Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п.п. 10.1., 16.13 Правил дорожнього руху України знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, що стверджується висновком інженерно-транспортної експертизи від 13 жовтня 2025 року.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки «Kawasaki ZX-6R» ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження, частина з яких відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.
Обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині визнав повністю, погодився на дачу показань. 
З урахуванням повного визнання вини у вчиненні вищенаведеного кримінального правопорушення, за відсутності заперечень та сумнівів, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, враховуючи думку прокурора, потерпілого, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Дослідження доказів було обмежено допитом обвинуваченого та потерпілого і дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого та письмових доказів щодо речових доказів та судових витрат.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав такі показання: Біля 14-ої години 28 липня 2025 року він рухався на своєму власному автомобілі з м. Могилів-Подільський у напрямку м. Вінниці. Пасажиром в автомобілі була його невістка. Перед поворотом ліворуч до с. Вищеольчедаїв він знизив швидкість, включив показчик повороту і зупинився, оскільки по зустрічній смузі їхав автомобіль. Коли той автомобіль минув його, він розпочав рух ліворуч. У цей момент його засліпило сонце, але, не доїхавши до середини смуги, він побачив, що зустрічною смугою їде мотоцикліст. Він знову різко зупинив автомобіль, однак зіткнення з мотоциклістом не вдалося уникнути, оскільки той почав різко гальмувати і його мотоцикл почало заносити зі сторони в сторону. Зіткнення прийшлося на передню частину автомобіля. В результаті зіткнення, мотоцикліст впав на асфальт. Він намагався надати можливу допомогу, викликав лікарів та поліцію. Все лікування потерпілому ОСОБА_3 він оплатив, і той не має до нього ніяких претензій. Просить не карати його суворо, а також не застосовувати позбавлення права керування ТЗ, оскільки він чи не щодня має потребу в автомобілі, щоб підтримати здоров`я дружини. 
Потерпілий – ОСОБА_3 у судовому засіданні показав: Біля 14-ої години 28 липня 2025 року він їхав на своєму мотоциклі від повороту до селища Муровані Курилівці до селища Вендичани, при цьому ненабагато перевищував швидкість. Перед ним рухався автомобіль у попутному напрямку. Він бачив, що на зустрічній смузі стоїть з увімкнутим показчиком лівого повороту автомобіль, припустив, що водій того автомобіля бачить його, а тому продовжив рух своєю смугою. Однак, водій автомобіля «Renault Clio Sympol» почав здійснювати маневр повороту, він почав різко гальмувати, його мотоцикла занесло на автомобіль ОСОБА_4 , який уже зупинився, відкинуло в сторону, а сам він впав на асфальт. До нього одразу підбіг водій ОСОБА_4 , запитав, що його болить, викликав «швидку» та поліцію. ОСОБА_4 повністю взяв на себе його лікування та реабілітацію, а також повністю відшкодував всю завдану ДТП шкоду. Просив не застосовувати до ОСОБА_4 позбавлення права керування ТЗ, а також не призначати реальне позбавлення волі. 
Розглянувши справу в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому кримінальному правопорушенні доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним злочину, зокрема, що відповідно до класифікації злочинів, визначеної ст. 12 КК України, вчинене ним діяння є тяжким злочином, але за психічним ставлення особи до вчинюваної дії та її наслідків відноситься до злочинів, вчинених у формі необережності (ст. 25 КК України).
Суд враховує також особу винного, зокрема, що обвинувачений за місцем свого проживання характеризується виключно позитивно як такий, що нічим себе не скомпрометував (а.с. 49), як доброзичливий, чуйний і відповідальний, щирий, людяний, безкорисливий односельчанин, готовий прийти на допомогу кожному, хто її потребує, у спілкуванні ввічливий, тактовний, стриманий, чоловік, який є прикладом для наслідування (а.с. 59). ОСОБА_4 не перебував на обліках в нарколога чи психіатра в не звертався за відповідною медичною допомогою (а.с. 47, 48). До складу сім`ї ОСОБА_4 входить дружина ОСОБА_7 (а.с. 50), яка є особою пенсійного віку і має стан здоров`я, що потребує постійного регулярного амбулаторного та стаціонарного нагляду і лікування (а.с. 61), а доставку її до медзакладу може забезпечити лише ОСОБА_4 власним транспортом (а.с. 60).
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, яке проявляється у послідовному визнанні вини в порушенні правил дорожнього руху та в щирому співчутті потерпілому щодо наслідків вчиненої ним ДТП, повне добровільне відшкодування завданого збитку, про що в суді ствердив потерпілий, а також свідчать його відповідні заяви (а.с. 51, 62), надання медичної та іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, вчинення злочину вперше (а.с. 46). Також до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить факт, що він ніколи раніше не допускав порушення правил дорожнього руху (а.с. 63), а також факт, що дії потерпілого як водія також перебували у причинному зв`язку з настанням ДТП, що підтверджено постановою судді Мурованокуриловецького районного суду від 08.01.2026 у справі № 139/13/26 (а.с. 64).
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено. 
Згідно абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України, суд, ухвалюючи вирок, також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого. Відповідно до Оцінки ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення (а.с. 39) та Досудової доповіді (а.с. 40-41) Жмеринського РС філії ДУ «Центр апробації» у Вінницькій області, що існує низький ризик вчинення обвинуваченим повторного злочину і низький ризик небезпеки його особи для суспільства та окремих громадян, а виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно з пунктами 20, 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного. У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.
На підставі викладеного, дотримуючись загальних засад призначення покарання, зокрема, принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, з урахуванням сукупності пом`якшуючих покарання обставин, а також враховуючи думку потерпілого, який просив не карати ОСОБА_4 суворо, суд приходить до висновку, що необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_4 за вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, буде призначення йому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією інкримінованої частини статті – три роки.
З урахуванням наведеної вище сукупності пом`якшуючих покарання обставин, виключно позитивні характеристики обвинуваченого, за відсутності претензій з боку потерпілого, суд вважає за можливе застосувати ст. 75 КК України та звільнити обвинуваченого від покарання з призначенням іспитового строку на мінімальний строк, визначений законом.
При вирішенні питання щодо призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд керується наведеними вище роз`ясненнями і в даній конкретній справі враховує, що обвинувачений на момент скоєння злочину був тверезим, що він має понад 50 років водійського стажу (а.с. 44) і на даний час за станом здоров`я може керувати ТЗ (а.с. 65а), що ані до скоєного злочину, ані після його скоєння він не допускав будь-якої протиправної поведінки, а своєю процесуальною поведінкою довів каяття та виправлення. Також суд враховує обставину, що обвинувачений та його дружина мають потребу в ТЗ, оскільки проживають у населеному пункті, до якого відсутній під`їзд громадського транспорту (а.с. 59), а дружина обвинуваченого регулярно потребує відвідування медичних процедур у лікарні, що знаходиться у м. Бар.
Таким чином, суд вважає, що у цій справі відсутні підстави для обов`язкового призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Відповідно до обвинувального акту та наданих стороною обвинувачення доказів (а.с. 56, 57, 58), судові витрати на залучення експертів у цьому кримінальному провадженні складають 9359 гривень 70 копійок.
У відповідності до ст. 124 КПК України документально підтверджені витрати по залученню експерта для проведення відповідних експертиз, суд стягує з обвинуваченого на користь держави, тому суд вважає, що з обвинуваченого ОСОБА_4 необхідно стягнути витрати по залученню експертів на загальну суму 9359 гривень 70 копійок.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження (абзац 1 ч. 1 ст. 100 КПК України). 
Постановою слідчого від 29 липня 2025 року (а.с. 52-53) автомобіль «Renault Clio Sympol», державний номерний знак НОМЕР_1 , та мотоцикл «Kawasaki ZX-6R» (без реєстрації) були визнані речовими доказами і залишилися зберігатися на арештмайданчику Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області. Ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року у справі № 138/2039/25 (а.с. 54-55) на визнані у справі речові докази було накладено арешт.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Суд вважає, що в даному випадку арешт майна вичерпав своє процесуальне значення для цілей кримінального провадження, зокрема, для збереження речових доказів та слідів злочину, а тому його може бути скасовано, а доля майна має бути вирішена в порядку, що визначено ст. 100 КПК України.
Визнані у справі речовими доказами транспортні засоби обвинуваченого та потерпілого на підставі п. 4 ч. 9 ст. 100 КПК України слід повернути власникам.
Оскільки, запобіжний захід відносно обвинуваченого в ході досудового слідства не обирався, суд не вбачає підстав і потреби в застосовуванні відносно нього запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.
Керуючись ст.ст. 349, 368, 369-371, 373, 374, 376, 395 КПК України, суд 
З А С У Д И В:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами. 
На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання.
Іспитовий строк ОСОБА_4 обчислювати з моменту проголошення вироку.
Стягнути із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати в сумі 9359 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) гривень 70 копійок.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 31 липня 2025 року у справі № 138/2039/25 (провадження № 1-кс/138/614/25).
Речові докази, які знаходяться на арештмайданчику Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області:
- автомобіль «Renault Clio Sympol», державний номерний знак НОМЕР_1 , повернути обвинуваченому ОСОБА_4 , а
- мотоцикл «Kawasaki ZX-6R» (без реєстрації) повернути потерпілому ОСОБА_3 .
Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому, потерпілій і прокурору. 
На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляцію до Вінницького апеляційного суду через Мурованокуриловецький районний суд.

Суддя:_________