ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року	Львів	Справа № 380/20663/25 пров. № А/857/5326/26	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В., 
суддів Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року (судді Гавдик З.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів) у справі № 380/20663/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в якому просить визнати протиправною відмову Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, викладену у відповіді від 07 жовтня 2025 року, у наданні позивачу інформації про перетин державного кордону України, зобов`язати Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надати позивачу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інформацію про дату та час його перетину державного кордону України за період з 01.09.2025 по 30.09.2025 включно.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Вказує серед іншого, що суд першої інстанції не врахував, що пошук у Базі даних не здійснюється за номером паспортного документу як таким, а ідентифікація відбувається за сукупністю обов`язкових реквізитів, а саме: прізвище, власне ім`я (для громадян України - українськими літерами та/або латинськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами), дата народження, громадянство. Отже, паспортний документ не є критерієм пошуку, а серія та номер паспортного документу не є визначальним фактором громадянства. Вказавши лише номер документу без зазначення його виду, правової природи, належності до певної категорії осіб не дозволяє здійснити пошук у базі даних, оскільки не відповідає встановленим реквізитам. У запиті не було зазначено державу, що видала паспортний документ, а саме паспорт громадянина України, а було зазначено лише номери паспортних документів, а саме: «паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651; закордонний паспорт НОМЕР_2 », що не дає можливість однозначно ідентифікувати громадянство особи, оскільки зазначені реквізити не є самостійним підтвердженням належності до певної країни. Тобто підтвердженням громадянства в даному випадку є наявність самого паспортного документу (у вигляді книжечки чи ІD-картки). Номер паспортного документа сам по собі не є підтвердженням громадянства, але сам паспорт є документом, що підтверджує громадянство. Належність до громадянства підтверджується наявністю одного з перелічених документів, таких як паспорт громадянина України, паспорт для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка або дипломатичний/службовий паспорт. Також звертає увагу на те, що судом помилково було враховано аргументи наведені позивачем про протиправність спірної відмови та зобов`язання вчинити певні дії. Суд фактично ототожнив право на доступ до інформації з безумовним обов`язком відповідача надати інформацію незалежно від дотримання встановленої процедури.
Представник ОСОБА_1 Золотухін Олександр Олександрович подав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України в якому просить апеляційну скаргу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції від 30 грудня 2025 - без змін. 
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України направив до Восьмого апеляційного адміністративного суду Заперечення (на відповідь на відзив на апеляційну скаргу) в якому викладає доводи щодо не погодження з обґрунтуваннями позивача та вважає їх безпідставними, просить долучити заперечення на відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі №380/20663/25 до свого провадження та розглянути апеляційну скаргу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року та додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі № 380/20663/25. 
09.02.2026 представник позивача Золотухін Олександр Олександрович подав до апеляційного суду клопотання в якому вважає, що відповідач подаючи заперечення на відповідь на відзив на апеляційну скаргу зловживає своїми процесуальними питаннями, оскільки подача відповіді на відзив на апеляційну скаргу не передбачено КАС України, а також на те, що суд не давав дозволу на подачу таких документів, а тому керуючись ст. 43, 44 КАС України просить повернути без розгляду подану відповідачем відповідь на відзив на апеляційну скаргу. Застосувати до відповідача заходи процесуального примусу у вигляді попередження щодо недопустимості зловживання процесуальними правами. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 в задоволенні клопотання представника позивача Золотухіна Олександра Олександровича від 09.02.2026 - відмовлено.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 30.09.2025 направив до Державної прикордонної служби України електронний інформаційний запит, в якому зазначив "Заявник: ОСОБА_1 АДРЕСА_1 тел. НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651 закордонний паспорт НОМЕР_2 . Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України "Про інформацію", кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. З метою підтвердження дат службового відрядження та відповідно до статті 34 Конституції України, прошу надати: 1. Інформацію про дату та час перетину державного кордону мною, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651; закордонний паспорт НОМЕР_2 ; РНОКПП: НОМЕР_4 , продовж 01.09.2025 - 30.09.2025 включно. Відповідь прошу надати на мою електронну пошту: ІНФОРМАЦІЯ_2 " (а.с. 4).
Головний центр обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України 07.10.2025 надав позивачу відповідь в якій зазначив: "У межах повноважень, наданих Адміністрацією Держприкордонслужби, Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, розглянуто Ваше звернення, яке надійшло з Державної міграційної служби України щодо надання відомостей про перетинання державного кордону України. Повідомляємо, що Головний центр не може надати таку інформацію, оскільки не зазначені обов`язкові реквізити "громадянство", що унеможливлює проведення однозначної Вашої ідентифікації. Механізм формування, ведення та засади функціонування бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території" (далі - База даних), визначені Положенням про цю Базу даних, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 27.09.2022 № 614, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655 (далі - Положення). Відповідно до пункту 12 Положення ідентифікація осіб (пошук інформації в Базі даних) здійснюється за наявності таких обов`язкових реквізитів: прізвище, власне ім`я особи (для громадян України - українськими літерами та/або латинськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами); дата народження (у форматі "дд.мм.рррр"); громадянство особи. Враховуючи зазначене вище повідомляємо, що наявна запитувана інформація стосовно Вас буде надана у разі надходження на адресу Адміністрації Держприкордонслужби підписаного та належним чином оформленого запиту з урахуванням вимог пункту 12 Положення".
Не погоджуючись із діями відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Указана норма Конституції України означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
При цьому вжите законодавцем формулювання «на підставі» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним.
«У межах повноважень» означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення та вчиняти дії відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх.
«У спосіб» означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури й форми прийняття рішення або вчинення дії та повинен обирати лише визначені законом засоби.
Тобто діяльність органів державної влади здійснюється відповідно до спеціально дозвільного типу правового регулювання, яке побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, що забезпечує введення владних функцій у законні рамки.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Адміністративний суд у силу вимог частини 2 статті 2 КАС України в порядку судового контролю за рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єктів владних повноважень повинен дослідити, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, розсудливо, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, пропорційно тощо.
Відповідно до статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Статтею 40 Конституції України визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частини 1 статті 3 КАС України порядок здійснення адміністративного судочинства встановлюється Конституцією України, цим Кодексом та міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. 
У міжнародному законодавстві, зокрема, у ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідно до статей 5, 7 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.
Згідно із статтею 11 цього ж Закону інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження. Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» від 13.01.2011 №2939-VI (далі - Закон №2939-VI), публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 3 Закону № 2939-VI визначені гарантії забезпечення права на публічну інформацію, зокрема серед інших: обов`язок розпорядників інформації надавати інформацію, крім випадків, передбачених законом, визначення розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє, максимальне спрощення процедури подання запиту та отримання інформації; юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.
Відповідно до статті 5 Закону № 2939-VI доступ до інформації забезпечується шляхом: 1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом; 2) надання інформації за запитами на інформацію.
Частинами 1, 2 статті 7 Закону № 2939-VI передбачено, що конфіденційна інформація - інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, та яка може поширюватися у визначеному ними порядку за їхнім бажанням відповідно до передбачених ними умов. Не може бути віднесена до конфіденційної інформація, зазначена в частині першій і другій статті 13 цього Закону. Розпорядники інформації, визначені частиною першою статті 13 цього Закону, які володіють конфіденційною інформацією, можуть поширювати її лише за згодою осіб, які обмежили доступ до інформації, а за відсутності такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно статті 12 Закону № 2939-VI, суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
У відповідності статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками є суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання. Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Відповідно до статті 14 Закону № 2939-VI розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Згідно статті 16 Закону № 2939-VI розпорядник інформації відповідає за визначення завдань та забезпечення діяльності структурного підрозділу або відповідальної особи з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації, відповідальних за опрацювання, систематизацію, аналіз та контроль щодо задоволення запиту на інформацію, надання консультацій під час оформлення запиту, а також за оприлюднення інформації, передбаченої цим Законом. Запит, що пройшов реєстрацію в установленому розпорядником інформації порядку, обробляється відповідальними особами з питань доступу до публічної інформації.
Запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (частини 1-3 статті 19 Закону № 2939-VI).
Відповідно до частин 4-7 Закону № 2939-VI письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
З метою спрощення процедури оформлення письмових запитів на інформацію особа може подавати запит шляхом заповнення відповідних форм запитів на інформацію, які можна отримати в розпорядника інформації та на офіційному веб-сайті відповідного розпорядника. Зазначені форми мають містити стислу інструкцію щодо процедури подання запиту на інформацію, її отримання тощо.
У разі якщо з поважних причин (інвалідність, обмежені фізичні можливості тощо) особа не може подати письмовий запит, його має оформити відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації, обов`язково зазначивши в запиті своє ім`я, контактний телефон, та надати копію запиту особі, яка його подала.
Згідно із положеннями статті 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит на інформацію стосується інформації, необхідної для захисту життя чи свободи особи, щодо стану довкілля, якості харчових продуктів і предметів побуту, аварій, катастроф, небезпечних природних явищ та інших надзвичайних подій, що сталися або можуть статись і загрожують безпеці громадян, відповідь має бути надана не пізніше 48 годин з дня отримання запиту. Клопотання про термінове опрацювання запиту має бути обґрунтованим. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
Згідно статті 22 Закону №2939-VI, відмова та відстрочка в задоволенні запиту на інформацію.
Розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.
Розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
У відмові в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату відмови; 3) мотивовану підставу відмови; 4) порядок оскарження відмови; 5) підпис. 
Відмова в задоволенні запиту на інформацію надається в письмовій формі.
Відстрочка в задоволенні запиту на інформацію допускається в разі, якщо запитувана інформація не може бути надана для ознайомлення в передбачені цим Законом строки у разі настання обставин непереборної сили. Рішення про відстрочку доводиться до відома запитувача у письмовій формі з роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
У рішенні про відстрочку в задоволенні запиту на інформацію має бути зазначено: 1) прізвище, ім`я, по батькові та посаду особи, відповідальної за розгляд запиту розпорядником інформації; 2) дату надсилання або вручення повідомлення про відстрочку; 3) причини, у зв`язку з якими запит на інформацію не може бути задоволений у встановлений цим Законом строк; 4) строк, у який буде задоволено запит; 5) підпис.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України 27.09.2022 за № 614, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 26.10.2022 за № 1319/38655 затверджене Положення про базу даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території" (тут і далі - Положення в редакції чинній на час спірних правовідносин), яке визначає механізм формування та ведення бази даних "Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України, в`їхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території" (далі - База даних), загальні засади функціонування Бази даних і порядок її використання.
При цьому база даних ведеться засобами Державної прикордонної служби України (пункт 4 Положення).
Згідно із пунктом 9 цього ж Положення, у Базі даних обробляється така інформація: 1) загальні відомості про особу, яка перетнула державний кордон України, в`їхала на тимчасово окуповану територію України або виїхала з такої території (прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності), число, місяць, рік народження, унікальний номер запису в Єдиному державному демографічному реєстрі (за наявності), стать, громадянство); 2) реквізити документів, що дають право на перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію України та виїзду з такої території (тип, серія та/або номер документа, що посвідчує особу), реквізити візи та інші реквізити з документів, що підтверджують право на перетинання державного кордону України; 3) напрямок перетинання державного кордону України, в`їзду на тимчасово окуповану територію або виїзду з такої території; 4) відібрані біометричні дані іноземців та осіб без громадянства; 5) системна інформація (дата і час внесення інформації, прізвище та ініціали користувача, системне ім`я користувача, назва пункту пропуску (пункту контролю, контрольного пункту в`їзду-виїзду), мітка про ідентифікацію особи за базами даних доручень уповноважених державних органів, інших баз даних.
Відповідно до пункту 10 Положення, інформація вноситься до Бази даних із застосуванням приладів для автоматичного зчитування інформації, приладів для фіксації біометричних даних або в ручному режимі.
Згідно із пунктами 11, 12 Положення, відомості про прізвище, власне ім`я, по батькові (за наявності) особи вносяться до Бази даних: про громадян України - латиницею, а в разі відсутності в документах на право перетинання державного кордону машинозчитуваної зони - літерами українського алфавіту з транслітерацією латиницею, відповідно до правил транслітерації; для іноземців та осіб без громадянства - латиницею. Ідентифікація осіб, (пошук інформації в Базі даних) здійснюється за наявності таких обов`язкових реквізитів: прізвище, власне ім`я особи (для громадян України - українськими літерами та/або латинськими літерами; для іноземців та осіб без громадянства інших держав - тільки латинськими літерами); дата народження (у форматі "дд. мм.рррр"); громадянство особи. Додатково можуть бути застосовані інші наявні реквізити.
Як передбачено пунктом 15 Положення, кожна особа, інформація про яку (персональні дані якої) внесені до Бази даних, має право на безоплатне отримання своїх персональних даних. Запит на отримання інформації з Бази даних повинен відповідати вимогам статті 16 Закону України "Про захист персональних даних". Інформація надається власником Бази даних або Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України. Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України також здійснюється обробка інформації в Базі даних (редагування (зміна, доповнення), внесення, скасування).
Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі - Закон № 2297 в редакції на час спірних правовідносин) регулює правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема, права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних.
Відповідно до статті 2 Закону № 2297 одержувач - фізична чи юридична особа, якій надаються персональні дані, у тому числі третя особа. Персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця. Суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються
Згідно частин 1, 2 статті 6 Закону № 2297 мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки. Персональні дані мають бути точними, достовірними та оновлюватися в міру потреби, визначеної метою їх обробки.
Частинами 5, 6 статті 6 Закону № 2297 передбачено, що обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно із статтею 16 Закону № 2297 порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат та орган державного фінансового контролю під час здійснення провадження у справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити.
Суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.
У запиті зазначаються:
1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника);
2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника);
3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит;
4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних;
5) перелік персональних даних, що запитуються;
6) мета та/або правові підстави для запиту.
Строк вивчення запиту на предмет його задоволення не може перевищувати десяти робочих днів з дня його надходження.
Протягом цього строку володілець персональних даних доводить до відома особи, яка подає запит, що запит буде задоволено або відповідні персональні дані не підлягають наданню, із зазначенням підстави, визначеної у відповідному нормативно-правовому акті.
Запит задовольняється протягом тридцяти календарних днів з дня його надходження, якщо інше не передбачено законом.
Суб`єкт персональних даних має право на одержання будь-яких відомостей про себе у будь-якого суб`єкта відносин, пов`язаних з персональними даними, за умови надання інформації, визначеної у пункті 1 частини четвертої цієї статті, крім випадків, установлених законом.
Колегія суддів оцінюючи доводи сторін та матеріали справи враховує, що спір виник між сторонами через відмову у наданні ОСОБА_1 запитуваної інформації щодо себе, оскільки на думку відповідача не повні реквізити запиту, а саме - "громадянство" позивача ОСОБА_1 , що унеможливлює проведення однозначної його ідентифікації.
У контексті обставин цієї справи треба зазначити, що позивач, з огляду на наведене правове регулювання, має право звернутися із відповідним запитом, своєчасно отримати належну і повну відповідь як громадянин України, який звертається до уповноваженого органу, який володіє відповідною інформацію.
Зміст пункту 12 згаданого вище Положення, вказує на дії відповідача - ідентифікація осіб, (пошук інформації в Базі даних), тобто саме відповідачем мають вчинятися такі дії із умовою наявності певних обов`язкових реквізитів, а оскільки у розпорядженні відповідача вже були загальні відомості про особу, яка перетнула державний кордон України і в запиті навела ідентифікаційні свої дані, а саме: прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання АДРЕСА_1 і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит - паспорт № НОМЕР_1 виданий 05.07.2019 органом 4651 та закордонний паспорт НОМЕР_2 , який дає право на перетинання державного кордону України, РНОКПП: НОМЕР_4 , які видаються з наявним громадянством позивача, відтак на думку суду спірна відмова є протиправною.
Одночасно, апеляційний суд зазначає, що висновки апеляційного суду у цій справі про застосування норм матеріального права у справах що стосуються захисту прав на отримання публічної інформації узгоджуються із висновками, що викладені у Постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 9901/235/20.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги позивача про надання позивачу інформацію про дату та час його перетину державного кордону України за період з 01.09.2025 по 30.09.2025 включно, підлягають задоволенню повністю, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. 
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України - залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі №380/20663/25 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

З.М. Матковська

Повне судове рішення складено 13.04.26