Справа № 161/22133/25 	Головуючий у 1 інстанції: Шестернін В. Д. 	
Провадження № 22-ц/802/380/26  	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Шевчук Л. Я.,
суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,
секретар с/з Черняк О. В.,
з участю:
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника відповідача – Кучер О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Волинської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним перебуванням під слідством і судом, за апеляційною скаргою відповідача Волинської обласної прокуратури на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2026 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним позовом, який обґрунтувала тим, що 17 жовтня 2017 року вона була затримана за підозрою у вчиненні злочину, а 18 жовтня 2017 року їй було вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 199 КК України.
11 квітня 2022 року вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області її визнано невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 199 КК України, та виправдано за недоведеністю у вчиненні нею кримінального правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 373 КПК України.
26 жовтня 2022 року ухвалою Волинського апеляційного суду вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року залишено без змін.
Постановою Верховного суду від 23 листопада 2023 року ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року в частині виправдання ОСОБА_2 залишено без змін.
Позивачка також зазначила, що їй внаслідок незаконного перебування під слідством і судом завдано моральну шкоду, яка полягає у тому, що щодо неї було безпідставно обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном 13 місяців, у зв`язку з чим остання перебувала в умовах слідчого ізолятора, що не дозволяло вести звичайний спосіб життя, обслуговувати себе та своїх рідних. Крім того, вона не мала можливості працювати та отримувати дохід, відповідно її рідні змушені були за власні кошти купувати речі першої необхідності та передавати їй до слідчого ізолятора. Вона довгий час не могла реалізувати своє право на чесне ім`я, отримувала постійні сильні душевні переживання, пов`язані з ризиком визнання її винною у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Вважає, що моральна шкода за час її перебування під слідством і судом повинна обраховуватися за період з 17 жовтня 2017 року по 26 жовтня 2022 року (60 місяців) з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, а за період перебування під вартою (13 місяців) з урахуванням подвійного розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом.
Покликаючись на зазначені обставини, позивачка просила суд стягнути з Держави Україна у свою користь моральну шкоду, завдану незаконним перебуванням під слідством і судом, у розмірі 584 000 грн.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2026 року у цій справі позов ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалено стягнути з державного бюджету України в користь позивачки ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 584 000 грн.
Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням, Волинська обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи,  порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди до 521 414 грн, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати за 60 місяців та 9 днів здійснення кримінального переслідування.
У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - Державної казначейської служби України зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_2 є безпідставними та до задоволення не підлягають.
У судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала, просила скаргу задовольнити, представник позивача апеляційну скаргу заперечила, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу відповідача Волинської обласної прокуратури слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди змінити з таких підстав.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачці ОСОБА_2 внаслідок незаконного перебування під слідством і судом була заподіяна моральна шкода.
Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 статті 10, частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 13 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За матеріалами справи судом встановлено, що 18 жовтня 2017 року ОСОБА_2 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 199 КК України, 17 жовтня 2017 року о 10 годині 30 хвилин ОСОБА_2 була затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 17 жовтня 2017 року (т. 1, а. с. 9-12).
Ухвалою слідчого судді Камінь - Каширського районного суду Волинської області від 19 жовтня 2017 року у справі № 157/3030/17 відносно підозрюваної ОСОБА_2 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з 10 години 30 хвилин 17 жовтня 2017 року до 15 грудня 2017 року включно (т. 1, а. с. 13, 14).
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 листопада 2018 року ОСОБА_2 змінено запобіжний захід із тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 (два) місяці (т. 1, а. с. 15, 16).
02 лютого 2018 року прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання державного обвинувачення управління нагляду у кримінальному провадженні прокуратури Волинської області молодший радник юстиції Демчишин І. П. затвердив обвинувальний акт щодо декількох обвинувачених, у тому числі відносно ОСОБА_2 , з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за частиною 2 статті 199 КК України (т. 1, а. с. 17-25).
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року у справі № 157/146/18 ОСОБА_2 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 199 КК України, та виправдано за недоведеністю у вчиненні нею кримінального правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 373 КПК України (т. 1, а. с. 26-45).
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 157/146/18 апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 квітня 2022 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін (т. 1, а. с. 46-67).
Постановою Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 157/146/18 ухвалу Волинського апеляційного суду від 26 жовтня 2022 року в частині виправдання ОСОБА_2 залишено без змін (т. 1, а. с. 68-81).
Згідно зі статтею 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Практика ЄСПЛ свідчить про те, що на базі положень статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод створено самостійне право потерпілого від арешту або затримання на відшкодування шкоди.
Відповідно до частини 5 статті 9, частини 6 статті 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, статті 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, частини п`ятої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.
Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України).
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Частинами 1, 2 статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За положеннями частини 3 статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).
Відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду (частина 1 статті 1176 ЦК України).
Згідно з статтею 1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.
Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина 2 статті 1176 ЦК України).
Так, відповідно до статті 2 Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини 5, 6 статті 4 Закону).
Отже, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 тривалий час перебувала під слідством і судом, відносно неї був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном 13 місяців, вироком суду ОСОБА_2 була визнана невинуватою у пред?явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 199 КК України та виправдана відповідно, за недоведеністю у вчиненні нею кримінального правопорушення на підставі пункту 1 частини 1 статті 373 КПК України.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, внаслідок незаконного перебування під слідством і судом позивачці ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода.
Разом з тим колегія суддів не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.
Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.
Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц зроблено висновок про те, що розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.
Згідно з статтею 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі складає 8 647 гривень.
З урахуванням того, що позивачка ОСОБА_2 перебувала під слідством і судом з 17 жовтня 2017 року (день затримання) по 26 жовтня 2022 року (день набрання законної сили вироком суду), тобто 5 років 9 днів або 60 місяців 9 днів, вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного перебування під слідством і судом за 60 місяців.
Мінімальний місячний розмір заробітної плати на момент розгляду справи складає 8 647 грн, а тому у користь позивачки ОСОБА_2 слід стягнути моральну шкоду у розмірі 521 414 грн за 60 місяців та 9 днів. 
При цьому колегія суддів не вбачає підстав для збільшення розміру моральної шкоди до 584 000 грн.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до безпідставного збагачення.
Позивачкою ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів завдання їй моральної шкоди у розмірі більшому, ніж передбачено законодавством до відшкодування.
На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із-за порушення норм матеріального і процесуального права рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди слід змінити.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача Волинської обласної прокуратури задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 січня 2026 року у цій справі змінити.
Стягнути з Державного бюджету України в користь ОСОБА_2 моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у розмірі 521 414 (п`ятсот двадцять одну тисячу чотириста чотирнадцять) гривень.
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий 

Судді