179/196/26
2-н/179/7/26

У Х В А Л А
про відмову у видачі судового наказу

23 березня 2026 р. с-ще Магдалинівка

Суддя Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області Чорна А.О., розглянувши матеріали заяви Т овариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу,

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» - Васьковець Оксана Сергіївна звернувся до Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області із заявою до ОСОБА_1 про видачу судового наказу.
Наказне провадження - це особливий вид цивільного процесу, спрямований на вирішення безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу.
Відповідно до вимог частини третьої статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу, зокрема, про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
Частиною 2 вказаної статті визначено, що особа має право звернутись до суду з вимогами, визначеними у частині першій цієї статті, в наказному або в спрощеному позовному провадженні.
Разом з цим, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд з такою вимогою.
Згідно розрахунку суми заборгованості за надані послуги, наданого заявником, заборгованість виникла за період з 01.04.2022 по 28.02.2025, заява про видачу судового наказу подана до суду 11.02.2026, тобто з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, що є підставою для відмови у видачі судового наказу в порядку п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України. 
Загальна позовна давність відповідно до ст. 257 ЦК України встановлюється тривалістю три роки.
Згідно із положеннями частини 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252, 255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
За таких умов, вирішення заяви про стягнення боргу у наказному провадженні, обмежить права боржників, зокрема можливості звернення із заявою про застосування строку позовної давності.
Суд зауважує, що не може самостійно виокремити вимогу заявника в межах позовної давності, а тому доходить висновку про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.
В даному випадку із заяви і доданих до неї документів вбачається спір про право у зв`язку з пропуском загальної позовної давності, а тому за правилами п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України встановлено підставу для відмови у видачі судового наказу.
Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити заявнику у видачі судового наказу, оскільки заявлений спір має бути вирішений в порядку позовного провадження.
Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровські енергетичні послуги» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - відмовити.
Відмова у видачі судового наказу унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами в порядку позовного провадження. Внесена сума судового збору стягувачу не повертається. 
У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.
Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п?ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя         А.О. Чорна