ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" лютого 2026 р. Справа№ 911/2352/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Тищенко О.В.
суддів: Гончарова С.А. 
Тарасенко К.В. 

за участю секретаря судового засідання Сабалдаш О.В.
за участю представників учасників справи згідно з протоколом судового засідання від 25.02.2026, 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 (повний текст рішення підписано 24.06.2024)

у справі №911/2352/23 (суддя Мальована Л.Я.)
за позовом Керівника Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області
до 1) Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм"
про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, припинення речових прав та витребування земельної ділянки

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
До Господарського суду Київської області звернувся керівник Корюківської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області та Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" про : зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, припинення речових прав та витребування земельної ділянки. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час виконання рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 р. у справі № 911/2825/19 про витребування із незаконного володіння ТОВ "Нива Фарм" земельної ділянки площею 1,7580 га з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199 для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області, стало відомо про те, що дана земельна ділянка припинила своє існування, як об`єкт цивільних прав шляхом об`єднання з іншими земельними ділянками в земельну ділянку з кадастровим номером 3225583600:03:001:0206. 

Короткий зміст заперечень проти позову 
Відповідачем 1 поданий відзив на позов, в якому зазначає, що ним не порушувались жодним чином права позивача, оскільки державна реєстрація земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:001:0206 здійснена 08.08.2019 р. на підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок та заяви ТОВ "Нива Фарм". Земельна ділянка з кадастровим номером 3225583600:03:001:0206 сформована за рахунок об`єднання земельних ділянок, зокрема і за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199.
Враховуючи наявну інформацію, підстав для відмови в проведенні державної реєстрації шляхом об`єднання та поділ земельних ділянок у державного реєстратора не було, обмеження зацікавлені особи не зареєстрували відповідно до вимог закону.
Відповідач 2 у поданому відзиві зазначав, що обставинами, які підлягають з`ясуванню в даній справі є добросовісність набувача ТОВ "Нива Фарм" та дотримання трьох критеріїв, які слід оцінювати, враховуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном: чи можна вважати втручання законним аналізом; чи переслідує воно "суспільний", "публічний" інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його ухвалення
Рішенням Господарського суду Київської області від 22.05.2024 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки площею 8,7900 га з кадастровим номером 3225583600:03:001:0206 на території Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на користь держави в особі Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області земельну ділянку з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199 загальною площею 1,7580 га, яка розташована на території Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру в Київській області від 19.06.2018 року за № 10-5430/15-18-сг ОСОБА_1. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на користь Чернігівської обласної прокуратури 5 368 грн 00 коп. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що: 
- з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ТОВ "Нива Фарм" критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ; 
- ТОВ "Нива Фарм" не нестиме індивідуальний та надмірний тягар у зв`язку із таким втручанням, оскільки ч. 1 ст. 661 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав; 
- відповідач 2 не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до суду про відшкодування завданих збитків; 
- за таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги Керівника Корюківської окружної прокуратури про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, припинення речових прав та витребування земельної ділянки є обґрунтованими та такими, що підлягають судом задоволенню. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" звернулося із апеляційною скаргою, у якій просило суд скасувати рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 у справі № 911/2352/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що місцевим господарським судом при ухваленні оскаржуваного рішення порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному дослідженні доказів та з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, а зроблені судом висновки не відповідають обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги в частині скасування рішення зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про скасування державної реєстрації земельної ділянки та її витребування у відповідача - 2, без врахування висновків Верховного Суду щодо вичерпних випадків передбачених ст. 388 ЦК України щодо витребування нерухомого майна з незаконного володіння добросовісного набувача, враховуючи обов`язкову наявність трьох критеріїв правомірного втручання держави в мирне володіння майном, згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Крім того, судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні на підставі свідчень прокурора зазначено, що під час виконання рішення суду по справі №911/2825/19 вияснилось, що з спірна земельна ділянка припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, а кадастровий номер цієї земельної ділянки було перенесено до архівного шару, проте, в порушення ст. 74 ГПК України, будь-яких доказів (постанова про відкриття/закриття виконавчого провадження, постанова про відмову у вчиненні реєстраційних дій) дій на виконання рішення суду немає.
Також, скаржник вказував, що: 
- метою позову є зміна способу виконання рішення господарського суду Київської області по справі №911/2825/19 в супереч визначеного законом порядку, що є неприпустимим;
- станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення спір за вимогою щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199, загальною площею 1,7580 га, що розташована на території Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області з незаконного володіння вирішено, що також підтверджується матеріалами справи серед яких міститься судове рішення по справі №911/2825/19 ,а тому суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України не закрив провадження у справі із зазначених вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору між тими ж сторонами; 
- юрисдикція Корюківської окружної прокуратури Чернігівської області та її компетенція не поширюється на земельні спори Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, а тому позов має бути залишений без розгляду згідно з ст. 226 Господарського процесуального кодексу України. 

Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
14.10.2024 до Північного апеляційного господарського суду від прокуратури надійшов відзив на апеляційну скаргу, і який прийнято судом апеляційної інстанції до розгляду з огляду на ст. ст. 119, 263 Господарського процесуального кодексу України, і у якому прокурор просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Доводи прокурора у відзиві зводяться до того, що:
- втручання держави у право власності відповідача-2 здійснено на підставі закону, оскільки звернення до суду з відповідним позовом передував встановлений факт вибуття спірної земельної ділянки із власності держави з порушенням вимог ст.ст. 116, 121 Земельного кодексу України, що встановлено при ухваленні судових рішень у справі № 911/2825/19; 
- з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ТОВ "Нива Фарм" критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ; 
- ТОВ "Нива Фарм" не нестиме індивідуальний та надмірний тягар у зв`язку із таким втручанням, оскільки ч. 1 ст. 661 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав; 
- позовна заява, яка розглянута Господарським судом Київської області, спрямована на захист інтересів держави в особі Яготинської міської ради та є повністю пропорційною визначеним цілям, серед яких повернення в розпорядження держави земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199, яка незаконно вибула, та забезпечення обов?язковості виконання судового рішення у справі № 911/2825/19; 
- відповідно до ч. 3 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках; 
- враховуючи те, що Яготинська міська рада не вживає заходів, спрямованих на припинення незаконного користування земельною ділянкою та її поверненню у комунальну власність, позов пред?явлено прокурором у відповідності до вимог Закону України «Про прокуратуру», а звернення з відповідним позовом у даному випадку, є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган самостійно не звернувся до суду з позовною заявою, оскільки лише орган прокуратури є тим суб?єктом, що має процесуальну можливість звернутися з відповідним позовом; 
- функція представництва інтересів держави в суді покладається на прокуратуру, як на єдину систему, яка здійснюється виключно прокурорами (ст. 5 Закону України «Про прокуратуру»); вимоги щодо місцезнаходження прокуратури та прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, Конституція України, Закон України «Про прокуратуру», ГПК України та інші нормативно - правові акти - не містять. 
11.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від прокуратури через систему «Електронний суд» надійшли додаткові письмові пояснення, в яких наголошувалось про необхідність врахування висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 03.09.2025 у справі № 911/906/23 та про те, що: 
- єдиною метою об`єднання земельної ділянки без зміни її цільового призначення могло бути лише бажання унеможливлення її вилучення на користь держави, оскільки процес об`єднання чи зміни конфігурації земельної ділянки жодним чином не впливає на можливість її використання за цільовим призначенням для виробництва сільськогосподарської продукції; 
- Велика Палата Верховного Суду у ході розгляду справи №911/906/23 не встановила невідповідності заходу втручання у право власності Товариства критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, сформованим у сталій практиці ЄСПЛ, а також не встановила перешкод для застосування механізму статті 388 ЦК України та статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» (п. 206 постанови від 03.09.2025);
- Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові зазначила, що майнове право добросовісного набувача охороняється за допомогою встановлених статтями 390, 661 ЦК України механізмів відшкодування завданих йому збитків у зв`язку з витребуванням у нього за рішенням суду майна, тоді як первісний правомірний власник позбавлений можливості захистити своє майнове право в інший спосіб, аніж шляхом витребування належного йому майна (п. 207 постанови від 03.09.2025 у справі №911/906/23 ); 
- доводи апеляційної скарги про наявність підстав для закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору є безпідставними, а інші підстави для закриття провадження у цій справі, зокрема підстави, визначеної пунктом 3 частини першої статті 231 ГПК України, а саме обставин, які є підставою для відмови у відкритті провадження у справі відповідно до пунктів 2, 4, 5 частини першої статті 175 цього Кодексу, крім випадків, визначених частиною другою статті 175 цього Кодексу, також відсутні; 
- тотожності між справами № 911/2825/19 та справою, що переглядається, в частині вимоги про витребування немає, оскільки особливістю цього спору є те, що позов подано у зв`язку з новим фактом (новим порушенням) - об`єднанням чужого майна з іншим майном, щодо якого немає спору; такої підстави позову в справі № 911/2825/19 не було. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу № 911/2352/23 передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В. судді: Шаптала Є.Ю., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.07.2024 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи № 911/2352/23. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
До Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 911/2352/23.
У зв`язку зі звільненням судді Шаптали Є.Ю. у відставку, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у справі №911/2352/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2024 прийнято справу №911/2352/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Гончаров С.А., апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 у справі № 911/2352/23 залишено без руху, запропоновано апелянту усунути недоліки, надавши докази, що підтверджують доплату судового збору в сумі 1 143,92 грн. 
На виконання ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху від Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на адресу Північного апеляційного господарського суду надійшла заява, з доказами доплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.10.2024 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024, розгляд справи призначено на 12.11.2024.
12.11.2024 розгляд справи №911/2352/23 не відбувся у зв`язку з перебуванням суддів у відпустках.
У зв`язку з відпусткою судді Гончарова С.А., протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у справі №911/2352/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.11.2024 прийнято справу №911/2352/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Яковлєв М.Л., Тарасенко К.В., розгляд справи призначено на 04.12.2024.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.12.2024 розгляд справи відкладено на 29.01.2025.
У зв`язку з перебуванням судді Яковлєва М.Л. з 22.01.2025 на лікарняному, протоколом повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 29.01.2025 у справі №911/2352/23 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 прийнято справу №911/2352/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 колегією суддів у складі: головуючий суддя - Тищенко О.В., судді: Гончаров С.А., Тарасенко К.В.
28.01.2025 електронною поштою до Північного апеляційного господарського суду від представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" надійшло клопотання про зупинення провадження по справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.01.2025 клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" про зупинення провадження у справі №911/2352/23 задоволено, зупинено провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 у справі № 911/2352/23 до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного суду справи №911/906/23. Зобов`язано сторін повідомити Північний апеляційний господарський суд про результати перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №911/906/23.
11.12.2025 до Північного апеляційного господарського суду від Корюківської окружної прокуратури надійшло клопотання про поновлення апеляційного провадження по справі №911/2352/23, в якій повідомлено про винесення Великою Палатою Верховного Суду постанови від 03.09.2025 у справі №911/906/23, яку 11.11.2025 було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 поновлено апеляційне провадження у справі №911/2352/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024, розгляд справи призначено на 04.02.2026.
04.02.2026 розгляд справи №911/2352/23 не відбувся у зв`язку з перебуванням суддів Гончарова С.А. та Тарасенко К.В. у відпустці, а тому справа підлягає призначенню до розгляду в судовому засіданні на іншу дату.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 розгляд справи призначено на 25.02.2026. 
Відповідно до статті 64 Конституції України права громадян на звернення до суду та отримання правничої допомоги не можуть бути обмежені, а мають реалізовуватися з урахуванням умов існуючого воєнного стану.
Таким чином, оскільки судова система має забезпечувати дотримання права на доступ до правосуддя і здійснення такого правосуддя, з метою дотримання прав учасників справи на участь у судовому засіданні та забезпечення права на справедливий суд, дотримання принципу пропорційності, реалізації засад змагальності, враховуючи завдання господарського судочинства, з метою всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи у розумні строки, колегія суддів дійшла висновку розглянути справу у розумний строк, тобто такий, що є об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав, в умовах воєнного стану.

Позиції учасників справи та явка представників сторін у судове засідання
В судове засідання 25.02.2026 з`явились прокурор та представник відповідача-2 (скаржник).
Інші учасники справи в судове засідання 25.02.2026 представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином шляхом надсилання процесуальних документів у справі через систему «Електронний суд».
У відповідності до вимог ч. 5 статті 6 Господарського процесуального кодексу України, суд направляє судові рішення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
Ч.12 ст.270 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів апеляційного господарського суду з урахуванням ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 202, ч. 12 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України, вважає за можливе розглянути справу за наявними в ній матеріалами, оскільки представники учасників справи, що не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, участь представників сторін у судовому засіданні судом обов`язковою не визнавалась, суду не наведено обставин, за яких спір не може бути вирішено в даному судовому засіданні. 
Крім того, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що у випадку, коли представники сторін чи інші учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відтак, неявка представників учасників справи у судове засідання за умови належного повідомлення сторін про час і місце розгляду справи, не є безумовною підставою для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що підстави для відкладення розгляду апеляційної скарги - відсутні.
В судовому засіданні 25.02.2026 представник скаржника (відповідача-2) підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Прокурор в судовому засіданні 25.02.2026 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як підтверджується наявними матеріалами справи та вірно встановлено судом першої інстанції, і що перевірено судом апеляційної інстанції, Товариством з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2018 р. було придбано у громадянина ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199, площею 1,7580 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.
Рішенням Господарського суду Київської області від 30.09.2020 у справі № 911/2825/19 витребувано з незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на користь держави в особі Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру (03680, вул. Народного Ополчення, буд. 3, м. Київ; ідентифікаційний код 39411771) земельну ділянку площею 1,7580 га з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199 для ведення особистого селянського господарства на території Лозовоярівської сільської ради Яготинського району Київської області.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 у справі № 911/2825/19 рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 залишено без змін.
Ухвалою Верховного суду від 28.07.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 21.04.2021 та рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2020 у справі № 911/2825/19. 
Судові рішення у справі № 911/2825/19 мотивовані тим, що земельна ділянка за кадастровим номером 3225583600:03:001:0199 вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, подальше відчуження спірної земельної ділянки та набуття її у власність відповідачем відбулось з порушенням вимог статей 328, 330 Цивільного кодексу України, тож згідно зі статтями 387, 388 Цивільного кодексу України земельна ділянка за кадастровим номером 3225583600:03:001:0199 підлягає витребуванню у Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на користь держави в особі позивача, як центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин.
Згідно інформації Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0.221-626/2-22 від 20.01.2022 земельна ділянка з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199 за заявою ТОВ "Нива Фарм" об`єднана з іншими земельними ділянками у земельну ділянку з кадастровим номером 3225583600:03:001:0206. В результаті такого об`єднання земельна ділянка 3225583600:03:001:0199 припинила своє існування як об`єкт цивільних прав. 
Прокурор зазначав про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" не здійснило реєстрацію речового права власності на новостворений об`єкт в Державному реєстрі речових прав, чим порушило вимоги ст. 125 та 126 Земельного кодексу України. 
Відповідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 330223845 від 25.04.2023 дана реєстрація не здійснена. 
Таким чином, прокурор вказував, що згідно з положеннями ст. 79-1 Земельного кодексу України внаслідок державної реєстрації у Державному земельному кадастрі 08.08.2019 земельної ділянки площею 8,7900 га кадастровий номер 3225583600:03:001:0206 виник новий об`єкт цивільних прав. У той же час земельна ділянка площею 1,7580 га з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199, припинила своє існування, як об`єкт цивільних справ.
Неможливість виконання рішення суду у справі № 911/2825/19 підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0-0.333-1654/2-22 від 22.02.2022. 
Таким чином прокурор просив суд відновити порушене право держави, яке полягає у витребуванні земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана безоплатно у власність відповідачу у справі № 911/2825/19 та забезпеченні його виконання, необхідно відновити становище, яке існувало до вчинення рішень та дій з об`єднання земельних ділянок та перереєстрації речових прав на новоутворений об`єкт, шляхом визнання незаконною державної реєстрації земельної ділянки площею 8,7900 га кадастровий номер 3225583600:03:001:0206 та її скасування. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Згідно зі статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступних висновків. 
Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.
Одночасно, цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Для виконання вимог ст. 86 Господарського процесуального кодексу України необхідним є аналіз доказів та констатація відповідних висновків за результатами такого аналізу. Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Водночас 17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу та змінено назву ст. 79 ГПК України з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції з фактичним впровадженням у господарський процес стандарту доказування "вірогідність доказів".
Стандарт доказування "вірогідність доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач.
Відповідно до ст. 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду і на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були.
Зазначений підхід узгоджується з судовою практикою ЄСПЛ, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Аналогічний підхід до стандарту доказування "вірогідність доказів" висловлено Касаційним господарським судом у постановах від 29.01.2021 у справі № 922/51/20, від 31.03.2021 у справі № 923/875/19, від 25.06.2020 у справі № 924/233/18.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розгляд даної справи здійснюється в порядку, передбаченому нормами Господарського процесуального кодексу України, відповідно, і оцінка доказів у ній здійснюватиметься через призму такого стандарту доказування, як "баланс вірогідностей".
Щодо підстав звернення прокурора до суду першої інстанції з відповідним позовом, суд апеляційної інстанції встановив наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частин 3, 4 статті 53 Господарського процесуального кодексу України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. 
Частиною першою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" визначено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно з ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Такої правової позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду в постановах від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 та від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.
У даних правовідносинах, органом, уповноваженим державою на захист інтересів держави є Яготинська міська рада Бориспільського району Київської області.
Корюківською окружною прокуратурою на адресу Яготинської міської ради направлено лист № 51-75-2597вих-23 від 12.06.2023 р. з пропозицією вжиття вичерпних заходів щодо усунення порушень. 
Яготинська міська рада у своєму листі № 08-28/2589 від 15.06.2023 р. повідомила окружну прокуратуру, що жодні заходи, спрямовані на захист порушених інтересів держави не вживались, претензійно-позовна робота, спрямована на припинення незаконного користування земельними ділянками не проводилась та просить прокуратуру вжити заходи представницького характеру на захист інтересів держави.
Невжиття органом місцевого самоврядування, до компетенції якого віднесено відповідні повноваження, заходів щодо захисту та поновлення права власності держави у спірних правовідносинах свідчить про наявність підстав для вжиття прокуратурою представницьких повноважень в інтересах держави шляхом звернення до суду з відповідним позовом. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що прокурором дотримано визначений статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" порядок звернення до суду з відповідним позовом, і прокурор правомірно звернувся до суду з відповідним позовом, обгрунтувавши порушення інтересів держави. 
Доводи скаржника про те, що юрисдикція Корюківської окружної прокуратури Чернігівської області та її компетенція не поширюється на земельні спори Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області, а тому позов має бути залишений без розгляду згідно з ст. 226 Господарського процесуального кодексу України - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані, оскільки функція представництва інтересів держави в суді покладається на прокуратуру, як на єдину систему, яка здійснюється виключно прокурорами (ст. 5 Закону України «Про прокуратуру»). В свою чергу, як обгрунтовано вказував прокурор у відзиві на апеляційну скаргу, вимоги щодо місцезнаходження прокуратури та прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, Конституція України, Закон України «Про прокуратуру», ГПК України та інші нормативно - правові акти - не містять. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що правові підстави позову, як і їх обгрунтування, є предметом дослідження під час розгляду справи по суті, і досліджуються з урахуванням наявних у справі доказів.
Щодо суті спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків. 
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. 
Згідно ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Статтею 330 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України).
Власник майна, з дотриманням ст. 388 Цивільного кодексу України, може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна не є ефективним способом захисту прав (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 по справі № 911/3749/17, від 14.11.2018 по справі № 183/1617/16, від 21.11.2018 по справі № 44/1786/15).
Формування земельних ділянок їх володільцем, зокрема внаслідок поділу та/або об`єднання, з присвоєнням їм кадастрових номерів, зміною інших характеристик не впливає на можливість захисту права власності чи інших майнових прав у визначений цивільним законодавством спосіб (правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №367/2022/15-ц від 29.05.2019).
З урахуванням наведеного вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 125583600:03:001:0199 не перестала існувати у натурі внаслідок її об`єднання в одну земельну ділянку з іншими. Не відбулося виникнення чи створення іншого нового майна, відмінного від попереднього, не має місця перетворення переробка тощо, залишилися попередніми як правові, так і фізичні характеристики об`єднаної ділянки, зокрема, не відбулося зміни її цільового призначення, розташування тощо. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі. 
Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні на підставі свідчень прокурора зазначено, що під час виконання рішення суду по справі №911/2825/19 вияснилось, що з спірна земельна ділянка припинила своє існування як об`єкт цивільних прав, а кадастровий номер цієї земельної ділянки було перенесено до архівного шару, проте, в порушення ст. 74 ГПК України, будь-яких доказів (постанова про відкриття/закриття виконавчого провадження, постанова про відмову у вчиненні реєстраційних дій) дій на виконання рішення суду немає - судом апеляційної інстанції відхиляються, оскільки суперечать наявним матеріалами справи в сукупності, оскільки згідно з положеннями ст. 79-1 Земельного кодексу України внаслідок державної реєстрації у Державному земельному кадастрі 08.08.2019 земельної ділянки площею 8,7900 га кадастровий номер 3225583600:03:001:0206 виник новий об`єкт цивільних прав. У той же час земельна ділянка площею 1,7580 га з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199, припинила своє існування, як об`єкт цивільних справ, і саме неможливість виконання рішення суду у справі № 911/2825/19, що є підставою звернення прокурора з відповідним позовом, підтверджується інформацією Головного управління Держгеокадастру у Київській області № 10-10-0-0.333-1654/2-22 від 22.02.2022. 
Як зазначалось судом апеляційної інстанції вище, у даному випадку інтерес держави полягає у необхідності забезпечення прав та інтересів територіальної громади в особі Яготинської міської ради, як власника землі, що є основним національним багатством та перебуває під особливою охороною держави, забезпечення раціонального використання та охорони земель. 
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України).
В апеляційній скарзі скаржник посилається на ст. 388 Цивільного кодексу України, в якій зазначено про те, що право власника на витребування майна від добросовісного набувача залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. 
Проте, вказані доводи скаржника судом апеляційної інстанції відхиляються, з огляду на наступне. 
Вручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо діє на підставі закону, нормативно-правового акту, що має бути доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дій його норми. 
Втручання є виправданим, якщо воно виробляється з наданням задоволення суспільного та публічного інтересу, за наявність об`єктивної необхідності у складі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтереси держави, окремих регіонів, громад чи сфери людської діяльності. 
Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Отже, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсним договорів про відчуження майна, судам під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У зв`язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.
Пунктами 38, 39 постанови Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі № 916/3727/15 передбачено, що за змістом статей 387, 388 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Власник майна, який фактично позбавлений можливості володіти й користуватися вказаним майном в результаті його незаконного вибуття з володіння, за наявності певних умов має право витребувати таке майно із чужого володіння.
Відповідно до частин перших статей 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна (пункт 34). Схожі за змістом правові висновки містяться й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16, провадження № 14-2цс21 (пункти 148-150).
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
У практиці ЄСПЛ напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує таке втручання легітимну мету; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним такій меті.
Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.
Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, стаття 1 Першого протоколу до Конвенції надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення загального ("суспільного", "публічного") інтересу, яким може бути, зокрема, інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства може становити суспільний (загальний) інтерес (рішення у справі "Tregubenko v. Ukraine" від 02.11.2004).
Критерій "пропорційності" передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. "Справедлива рівновага" передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо добросовісна особа несе "індивідуальний і надмірний тягар". При цьому з питань оцінки пропорційності ЄСПЛ, як і з питань наявності суспільного, публічного інтересу, визнає за державою досить широку сферу розсуду, за винятком випадків, коли такий розсуд не ґрунтується на розумних підставах.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.
Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ТОВ "Нива Фарм" критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ, а доводи скаржника в цій частині не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ "Нива Фарм" не нестиме індивідуальний та надмірний тягар у зв`язку із таким втручанням, оскільки ч. 1 ст. 661 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.
У зв?язку з наведеним, суд апеляційної інстанції також погоджується з правомірними висновками суду першої інстанції про те, що відповідач-2 не позбавлений права звернутись з відповідним позовом до суду про відшкодування завданих збитків.
Крім того, в контексті спірних правовідносин, з урахуванням приписів ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції враховує висновки постанови Великої Палати Верховного Суду увід 03.09.2025 у справі №911/906/23, згідно яких: 
- майнове право добросовісного набувача охороняється за допомогою встановлених статтями 390, 661 ЦК України механізмів відшкодування завданих йому збитків у зв`язку з витребуванням у нього за рішенням суду майна, тоді як первісний правомірний власник позбавлений можливості захистити своє майнове право в інший спосіб, аніж шляхом витребування належного йому майна (п. 207 постанови від 03.09.2025 у справі №911/906/23); 
- земельна ділянка, яка була об`єднана з іншою ділянкою, проте межі, координати та конфігурація якої відомі, може бути витребувана в порядку статей 387, 388 ЦК України. Проте саме лише судове рішення про витребування такої земельної ділянки, яка до об`єднання існувала не лише як частина земної поверхні, а й як об`єкт цивільних прав в розумінні статті 79-1 ЗК України, не може бути підставою для проведення державної реєстрації права власності позивача на цю ділянку, адже її кадастровий номер скасований, а відповідний розділ в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - закритий (п. 283); 
- з огляду на подвійний правовий режим земельної ділянки, реалізація основної позовної вимоги про витребування земельної ділянки є можливою винятково за умови одночасного припинення речових прав на новостворену земельну ділянку та скасування її державної реєстрації. Тож правомірними та ефективними способами захисту порушених прав законного власника земельної ділянки, що перебуває в чужому незаконному володінні іншої особи, за заявою якої проведено державну реєстрацію нової земельної ділянки, що включає в себе спірну земельну ділянку, є припинення речових прав на новоутворену (об`єднану) земельну ділянку, скасування державної реєстрації цієї ділянки та витребування спірної земельної ділянки в координатах, межах та конфігурації, що була передана попередньому власнику (п. 284); 
- права позивача на витребувані земельні ділянки мають бути відновлені відповідно до ознак, конфігурації та розташування тих земельних ділянок, які були протиправно об`єднані відповідачем з іншими належними йому ділянками, та які як окремі об`єкти цивільних прав припинили своє існування (п. 285); 
- витребування спірних ділянок та їх виключення зі складу новоутвореної земельної ділянки не має впливати на права відповідача на ті ділянки, які правомірно належали відповідачу до такого об`єднання. З огляду на баланс інтересів учасників спору саме на відповідача мають бути покладені усі додаткові витрати, пов`язані з поновленням його речового права на інші належні йому земельні ділянки, що підлягатиме новій реєстрації у Державному земельному кадастрі у зв`язку з припиненням його права на новостворену (об`єднану) ділянку (п. 286). 
У зв?язку з наведеним, доводи скаржника про те, що метою позову є зміна способу виконання рішення господарського суду Київської області по справі №911/2825/19 в супереч визначеного законом порядку, - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та безпідставні, і відповідно, такі, що не узгоджуються з вищенаведеними висновками постанови Великої Палати Верховного Суду увід 03.09.2025 у справі №911/906/23.
Також, доводи скаржника про те, що станом на дату ухвалення оскаржуваного рішення спір за вимогою щодо витребування земельної ділянки з кадастровим номером 3225583600:03:001:0199, загальною площею 1,7580 га, що розташована на території Яготинської міської ради Бориспільського району Київської області з незаконного володіння вирішено, що також підтверджується матеріалами справи серед яких міститься судове рішення по справі №911/2825/19 ,а тому суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 231 ГПК України не закрив провадження у справі із зазначених вимог у зв`язку із відсутністю предмету спору між тими ж сторонами - судом апеляційної інстанції відхиляються як необгрунтовані та безпідставні, оскільки тотожності між справами № 911/2825/19 та справою, що переглядається, в частині вимоги про витребування немає, оскільки особливістю цього спору є те, що позов подано у зв`язку з новим фактом (новим порушенням) - об`єднанням чужого майна з іншим майном, щодо якого немає спору, і такої підстави позову в справі № 911/2825/19 - не було. 
З урахуванням наведеного вище, оцінивши наявні у матеріалах справи докази як кожен окремо, так і в сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги Керівника Корюківської окружної прокуратури про зобов`язання скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, припинення речових прав та витребування земельної ділянки - є обґрунтованими та такими, що підлягають судом задоволенню у повному обсязі. Аналогічних правомірних висновків дійшов і суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, і що не було спростовано скаржником в апеляційній скарзі.
Усі інші заяви, обгрунтування, доводи учасників справи, а також докази, враховані судом апеляційної інстанції, проте є такими, що не впливають на висновки суду апеляційної інстанції у даній постанові. 
Отже, усі доводи, посилання та обгрунтування учасників справи судом апеляційної інстанції враховані при вирішенні спору, проте, є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та висновків суду апеляційної інстанції у даній постанові щодо спірних правовідносин учасників справи, а судом першої інстанції, в свою чергу, надано належну оцінку усім наявним у справі доказам та правовідносинам учасників справи та ухвалено обґрунтоване рішення у відповідності до ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, яким задоволено позов прокурора повністю. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що учасникам спору було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції у оскаржуваному рішенні. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. 
Статтею 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України визначено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Ч. 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, Північний апеляційний господарський суд визнає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків господарського суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні, оскаржуване рішення ухвалено з повним і достовірним встановленням всіх фактичних обставин, а також з дотриманням норм процесуального та матеріального права, у зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення, за наведених доводів апеляційної скарги.

Розподіл судових витрат
Згідно із ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника. 

Керуючись ст.ст. 129, 232-241, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,-

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Нива Фарм" на рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 у справі № 911/2352/23- залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 22.05.2024 у справі № 911/2352/23- залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за скаржником. 
4. Матеріали справи №911/2352/23 повернути до Господарського суду Київської області. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення на яку може бути подано касаційну скаргу в порядку, строки та у випадках передбачених ст.ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано: 13.03.2026. 

Головуючий суддя О.В. Тищенко 

Судді С.А. Гончаров

К.В. Тарасенко